Cercador
Solitud
Un relat de: David Gómez SimóCamino pel carrers mullats amb el cap baix. És tard i vaig sol. Amb prou feines hi ha cotxes aparcats aquesta nit de novembre. Al fons, un campanar toca l'hora mentre torno a casa, amb un nus a l'estómac que es fa més i més pesat.
Quan travesso la carretera veig una parella recolzada en un cotxe. S'abracen. Són feliços. I recordo la tarda amb els companys, que queden enrera. Lleuger passa un cotxe prop meu; a dins, canten i riuen els caps que he pogut veure per la finestra. Al desaparèixer a la cantonada, marxa amb ells el soroll.
Torna a espurnejar i els peus esquitxen en el terra humit. El llum al balcó de casa em fa pensar que quedà encès ahir. Avui no hi ha ningú. Quan arribi a dalt estaré xop, sense cap mà amiga que m'assequi.
El cor s'allunya la tristor cobreix el cel. Els gossos arrosseguen els peus, i els gats, amagats sota les escombraries, volen dormir. Però la nit avança.
Camino pels carrers mullats amb el cap baix i una llàgrima als ulls.
Comentaris
-
Solitud vs joia[Ofensiu]foster | 19-11-2005
sí perquè espero i desitjo que l'estat d'ànim que descrius sigui passatger, uns moments de reflexió i balanç per tal de seguir endavant amb renovades energies.
La forma del relat, una mena de versos enllaçats en forma de prosa despullada, quasi sospirs i tocs d'allò que més crida l'atenció des d'una solitud nocturna de novembre...
Tot el relat traspua melangia, i les imatges alegres (la parella estimant-se, el cotxe dels de la farra...) són un bon contrast per perfilar la visió subjectiva del prota, del jo poètic.
"L'endemà, però, feia sol i ell caminava ja amb el cap alt i la mirada fixa en un horitzó d'esperança... "(si més noaixò espero i desitjo).
Felicitats, David!!!
foster -
Talment...[Ofensiu]rnbonet | 24-02-2005 | Valoració: 10
... un conte nadalenc de Dickens... Les referències a la soledat, molt ben triades -pluja, novembre,tocs de rellotge, gossos, escombrarries, ...- I, trencant aquesta solitud, i per magnificarla, la parella que s'abraça, els companys, la joia al cotxe...
Molt bo, amic! -
...[Ofensiu]març | 09-02-2005 | Valoració: 9
molt descriptiu, molt clar. Segurament jo hagués anat a casa, i ja està, sense fixar-me en tots aquests detalls que aquí exposes. El sentiment de tristesa i solitud queda molt clar en comparar-lo amb les percepcions que el protagonista té del seu entorn.
M'ha agradat! Seguiré llegint-te!
-
Quina tristor![Ofensiu]OhCapità | 24-01-2005 | Valoració: 9
Està molt ben escrit. Com a mi m'agrada, frases curtes i senzilles, no cal res més. Un bon fi argumental, i un bon final. Per què vull més? L'únic però, és curt, molt curt i hagués volgut molt més.
Pd: No t'amoinis pel 6 equivocat, anava a marcar el teu comentari com a ofensiu! (és broma, jeje) ;-). No ha d'agradar a tothom de la mateixa manera. I moltes gràcies per alliçonar-me amb noves estructures. Provaré de fer alguna Vaentina, a veure si me'n surto!
Valoració mitja: 9.33
l´Autor
![Foto de perfil de David Gómez Simó Foto de perfil de David Gómez Simó](/imatges_autors/36434.jpg?rnd=84057471)
98 Relats
494 Comentaris
144915 Lectures
Valoració de l'autor: 9.68
Biografia:
I si us plau, Bloom, estigues atent a aquest detall:no omplis la casa de mobles i d'altres objectes,
si us plau, guarda espai per a la bellesa,
perquè la bellesa hi càpiga: una escletxa a la dreta
de qui entra, per exemple.
Que les coses belles siguin el teu lloc de vigia;
doncs el món, com qualsevol altra cosa,
només es torna bell quan per la bellesa és mirat.
Un viatge a l'Índia
Gonçalo M. Tavares
Últims relats de l'autor
- Un encontre inesperat.
- En nom de Déu.
- Subjecte en observació
- El teu nom és vent.
- Mateu Garcés, detectiu privat
- Com ho fareu per arribar al temple?
- Dos cops. Dos.
- La darrera trapelleria.
- Carta al director d'un pare preocupat
- Cançó d'amor (o una cosa així...)
- Corre, corre, adolescent.
- En la mar com en el cinema.
- Una nouvinguda
- L'ombra en un carrer fosc.
- Un estudiant entra en una llibreria...