Cercador
rastres de tu: l'agonia.
Un relat de: quetzcoatlI
El teu cafè es refreda,
mentre el meu no pot escalfar
un matí on faltes.
II
La mirada perduda, sí: recordant-te.
I doncs, on fer nedar la mirada
si és en els teus ulls on vull ofegar-me?
III
Rebregant els llençols,
tacant coixins amb sal d'insomni.
Estenc la mà plana i buida
per on la teva absència
encara em turmenta.
Comentaris
-
Terapia de xoc[Ofensiu]Esfera | 04-10-2005
Al donar-te a coneixer, he rebregat la distancia i m'he adormit en la intensa tebior dels teus poemes, Avui dormiré tranquil, d'haver extes un llenç i calcant-hi el teu escrit, somriure sense ansia... Ja em comprens...
-
Rastres dolorosos[Ofensiu]Bruixot | 27-09-2005
Et comento la trilogia aquí:
Si, ens expliques uns rastres entre dolorosos i una mica dolorits. Sobretot el de la memoria. Estan bé, però potser hi trobo a faltar la mirada més enllà. Clar que quan un està inmmers en tot això veu el que veu, però és important que al escriure i vegis més enllà!
Ara, el meu preferit:
Rebregant els llençols,
tacant coixins amb sal d'insomni.
Aquest vers, sí, m'agrada. A tu tambè, oi? Jo crec que en aquest vers despertes la teva bena poètica. Paraules, imatges, que sugereixen. Plaer visual.
Per mi aquest és el camí... Ara, és la meva opinió, clar!
Una abraçada!
-
enyor a flor de pell...[Ofensiu]ROSASP | 16-09-2005
Deixes sentir el record de la seva presència, evocant-ne els rastres amb el cinc sentits.
El cor esdevé un pou de nostàlgia, el cap un mar embravit de sentiments colpejats.
Unes imatges molt ben triades, quotidianes i senzilles per descriure un sentiment molt profund.
Un preciós contrast, pessics d'agonia que es poden sentir...
Una abraçada molt gran que travessi el mar! -
Dos poemes[Ofensiu]Lavínia | 16-09-2005 | Valoració: 10
(et comento tots dos, quetzcoalt, ja que tenen la mateixa temàtica) en què l'enyorançaper l'absència de l'ésser estimat i el buit que provoca en el jo poètic esdevenen el motiu principal. Un tema, d'altra banda, que ha omplert molts fulls en la literatura i ho continuarà fent.
M'han agradat les imatges en el 1r. poema on des de la dutxa estant l'autora invoca
les carícies que se'n van pel desaigüe i en el 2n. el cafè que es refreda/ mentre el meu no pot escalfar/el matí que faltes .
En ambdós la quotidianitat palesa la manca de l'amor que se n'ha anat no hi és i, també, en els dos poemes els llençols símbol on la relació i contacte dels cossos és més íntim aconsegueixen el clímax on l'enyor i el desig esdevenen, pura i simple, poesia.
Un petó poetessa.
Lavínia -
Preciosa imatge [Ofensiu]Ze Pequeño | 16-09-2005 | Valoració: 10
Que els ulls s'apaguin a mida que marxa, i preciosa imatge el cafè que es refreda.
La primera és com si representessis la foscor que t'envolta, la foscor en la què viuràs des que marxi. Representa un buit, una dessolació, un silenci... És talment la imatge feta color, del dolor de l'absència.
La segona perquè encara remarca més el buit. El forat que ha quedat. T'imagino en una taula, amb el teu cafè que té gust de desengany i fredor, i al teu davant una tassa que fa estona que espera que els llavis l'absorveixin. Però els llavis no arriben. No arribaran.
I ara, parlant del tercer poema (que per error t'he comentat primer, com si fos sol i aïllat) veig molt més clar com intentes alçar el cap, malgrat el dolor que et rossega per dins. Malgrat el buit que t'ha quedat, que no tens més remei que assumir.
Ara ja puc dir amb propietar, després d'haver assaborit els tres poemes, que em semblen meravellosos, sincers, reals.
I també els puc valorar a consciència.
Una abraçada i, per què no, tres barrets!!!
Salz.
l´Autor
![Foto de perfil de quetzcoatl Foto de perfil de quetzcoatl](/imatges_autors/78436.jpg?rnd=1222541743)
91 Relats
824 Comentaris
163277 Lectures
Valoració de l'autor: 9.76
Biografia:
Diuen que vaig néixer amb presses... a les escales de ca la llevadora. De la meva infància no recordo gairebé res, però devia ser maca.D'adolescent m'agradava la creació i escrivia molt però "vivia" poc. Després d'uns anys d'efervescència em vaig apagar; vaig passar un parell d'anys una mica perduda, passiva i superficialment.
Finalment vaig fer les maletes i me'n vaig anar un temps a centreamèrica. Allà em vaig despertar del tot i vaig viure tan intensament que si m'hi hagués quedat el cor m'hauria estallat. Vaig tenir temps de sentir-me sola, acompanyada, enamorada, desolada; vaig fer projectes, vaig construir coses, vaig destruir-ne algunes i deixar-ne d'altres; vaig conèixer paratges i persones meravelloses; també em vaig començar a conèixer a mi mateixa; vaig obrir les portes del meu esperit, vaig créixer... A través de relatsencatalà vaig escriure i molt, i de moment ha estat la meva època més prolífica relatairement parlant.
Quan vaig tornar de centreamèrica, vaig estudiar infermeria i em va agradar molt —però no em veig treballant en un hospital o ambulatori. Vaig conèixer el meu home i vam començar a plantar i a ser més autosuficients. Des de llavors la sobirania alimentària i la salut humana i mediambiental són dos temes en els que crec i que em motiven molt.
El 2009 vam tenir una nena. És l'experiència més fascinant que he tingut mai i constantment aprenc i desaprenc coses a través d'ella. També és cert que des de llavors tinc molt menys temps per a mi i en conseqüència per escriure, però espero anar-lo recuperant. De moment intento ser tant bona mare com puc i combinar-ho amb l'hort i el dia a dia.
El temps passa volant però me n'adono que amb una bona actitud davant la vida, no cal esmerar-se en buscar la felicitat que tant vaig idealitzar en l'adolescència, després del primer amor. La felicitat és un camí i una manera de fer i viure. Som els únics responsables de les nostres vides i penso que amb intuïció podem acabar familiaritzant-nos amb l'atzar.
Tanmateix penso que també he de dir que no podem eludir la responsabilitat individual i col·lectiva que tenim envers les grans injustícies i profundes desigualtats que passen cada dia al nostre món.
2024: seguim evolucionant! sempre amb ganes d'escriure però amb falta d'espai i temps. Nostàlgia del temps sense responsabilitats...; i molt agraïda pel que la vida em regala cada dia.
Espero que us agradi algun dels meus relats!
teaspoontrader@gmail.com