Cercador
Maleït paraigua! (i SHS 73 al 78)
Un relat de: Joan ColomPotser em prendran per bruixa: una bruixa que s'ha equivocat de vehicle i vola encavalcada en un paraigua desplegat, en lloc de fer-ho en una escombra.
Ja n'estava farta, dels contratemps provocats pels paraigües. D'oblidar-me el paraigua al restaurant o als grans magatzems, si quan sortia havia deixat de ploure i feia sol. O que alguna espavilada agafés el meu Vogue deixant el seu paraigua, d'inferior qualitat i potser esparracat. De pujar-lo per no molestar qui venia en sentit contrari per la mateixa vorera estreta, i trobar-me que aquesta persona havia reaccionat igual i tots dos paraigües col·lidien fatalment en les altures. D'esforçar-me en orientar-lo sempre a sotavent, per evitar que el barnillatge es vinclés sortint de mare, sense tenir present que en camp obert el vent rola molt lentament, però que en una cruïlla de carrers els remolins poden originar un brusc canvi de direcció cada quatre passos.
De manera que vaig recórrer al marit de la meva germana, d'ofici inventor. Li vaig exposar les prestacions que hauria de tenir el paraigua que volia que em bastís, i al cap d'uns dies em va telefonar dient-me que acceptava el repte i que només em cobraria el cost de materials i components prefabricats, però no les hores esmerçades: el consideraria un prototip que, si em funcionava, patentaria i oferiria a industrials del ram fins a trobar-ne algun de disposat a produir-lo en sèrie. Es basaria en el model tradicional, però utilitzant tecnologia aeropespacial, com teixit acrílic impermeable, d'alta resistència, aliatges de titani i un enginyós dispositiu per no deixar-me el paraigua en sortir d'un local, evitant alhora que me'l fotés algú dels qui se n'anaven abans, equivocadament o deliberada: fent ús d'una aplicació especialment programada per al mòbil, l'activaria en deixar-lo a l'entrada i confirmaria l'activació en arribar al lloc on pensava romandre una estona; si, abans de desactivar-lo, la distància entre el paraigua i jo augmentava un 20% sonaria una alarma.
Diverses vegades es van donar ambdues situacions, i l'alarma em va servir per recuperar el paraigua. També va tenir topades amb paraigües de gent que venia en sentit contrari i sempre en va sortir indemne, de vegades a costa de la integritat de l'altre. Quant a les ventades, mirava d'orientar-lo a sotavent, però si per un canvi sobtat de les ràfegues o per distracció meva quedava exposat a sobrevent, el paraigua aguantava impertèrrit, sense capgirar-se com un mitjó, igual que els demés.
Això fins que, un dia d'un març ventós, l'escomesa eòlica va superar totes les expectatives i, en notar que el paraigua s'enlairava, m'hi vaig aferrar amb les dues mans, instintivament: no era cosa de deixar escapar una peça única i que tan cara m'havia costat. Però de seguida, quan d'una estrebada el tors se'm va tensar, amb les cames penjant perquè havien perdut el contacte amb el terra, me'n vaig penedir: el paraigua i jo darrere guanyàvem altura ràpidament, i ja no m'era possible deixar-lo anar perquè els peus es balancejaven a dos o tres metres per damunt de la gent i m'hauria fet mal de debò, tant si impactava sense traves en el paviment com si abans em travessava alguna de les moltes barnilles de paraigües caiguts i desmanegats que, tot rodolant, quedaven, per fraccions de segon, apuntant amenaçadores cap al cel. Així que, provant d'abraçar-me al bàcul solidàriament, vaig flexionar braços i cames fins a quedar amorrada al costellam radial i amb els peus descalços encreuats sobre el mànec corbat: avantatges de ser baixeta! No sé com acabarà això, perquè quan amaini el vent davallarem. Hauria volgut que el desenllaç s'esdevingués sobre la mar, però bufa llevant, hem deixat enrere la ciutat i anem terra endins. Maleït el superparaigua i el dia que el vaig encarregar!
Exclusiu per als aficionats als Sudokus Hexagonals Simètrics:
— Les opinions i suggeriments que creguis que poden interessar a tots els jugadors, envia'ls com a Comentaris al present Relat.
— Les demandes d'arxius i les consultes relatives a la resolució de SHS concrets, envia-les a l'adreça joancolom47@gmail.com.
— Si vols anar al primer relat de la sèrie amb enllaços als SHS, per assabentar-te de les regles del joc o del procediment de resolució aconsellat, fes clic aquí.
— Si vols l'arxiu PDF amb la Plantilla Hexagonal (full pautat per a 6 SHS), fes clic aquí.
— Si vols l'arxiu PDF amb els SHS 73 al 78 (enunciats i solucions), fes clic aquí.
Ja n'estava farta, dels contratemps provocats pels paraigües. D'oblidar-me el paraigua al restaurant o als grans magatzems, si quan sortia havia deixat de ploure i feia sol. O que alguna espavilada agafés el meu Vogue deixant el seu paraigua, d'inferior qualitat i potser esparracat. De pujar-lo per no molestar qui venia en sentit contrari per la mateixa vorera estreta, i trobar-me que aquesta persona havia reaccionat igual i tots dos paraigües col·lidien fatalment en les altures. D'esforçar-me en orientar-lo sempre a sotavent, per evitar que el barnillatge es vinclés sortint de mare, sense tenir present que en camp obert el vent rola molt lentament, però que en una cruïlla de carrers els remolins poden originar un brusc canvi de direcció cada quatre passos.
De manera que vaig recórrer al marit de la meva germana, d'ofici inventor. Li vaig exposar les prestacions que hauria de tenir el paraigua que volia que em bastís, i al cap d'uns dies em va telefonar dient-me que acceptava el repte i que només em cobraria el cost de materials i components prefabricats, però no les hores esmerçades: el consideraria un prototip que, si em funcionava, patentaria i oferiria a industrials del ram fins a trobar-ne algun de disposat a produir-lo en sèrie. Es basaria en el model tradicional, però utilitzant tecnologia aeropespacial, com teixit acrílic impermeable, d'alta resistència, aliatges de titani i un enginyós dispositiu per no deixar-me el paraigua en sortir d'un local, evitant alhora que me'l fotés algú dels qui se n'anaven abans, equivocadament o deliberada: fent ús d'una aplicació especialment programada per al mòbil, l'activaria en deixar-lo a l'entrada i confirmaria l'activació en arribar al lloc on pensava romandre una estona; si, abans de desactivar-lo, la distància entre el paraigua i jo augmentava un 20% sonaria una alarma.
Diverses vegades es van donar ambdues situacions, i l'alarma em va servir per recuperar el paraigua. També va tenir topades amb paraigües de gent que venia en sentit contrari i sempre en va sortir indemne, de vegades a costa de la integritat de l'altre. Quant a les ventades, mirava d'orientar-lo a sotavent, però si per un canvi sobtat de les ràfegues o per distracció meva quedava exposat a sobrevent, el paraigua aguantava impertèrrit, sense capgirar-se com un mitjó, igual que els demés.
Això fins que, un dia d'un març ventós, l'escomesa eòlica va superar totes les expectatives i, en notar que el paraigua s'enlairava, m'hi vaig aferrar amb les dues mans, instintivament: no era cosa de deixar escapar una peça única i que tan cara m'havia costat. Però de seguida, quan d'una estrebada el tors se'm va tensar, amb les cames penjant perquè havien perdut el contacte amb el terra, me'n vaig penedir: el paraigua i jo darrere guanyàvem altura ràpidament, i ja no m'era possible deixar-lo anar perquè els peus es balancejaven a dos o tres metres per damunt de la gent i m'hauria fet mal de debò, tant si impactava sense traves en el paviment com si abans em travessava alguna de les moltes barnilles de paraigües caiguts i desmanegats que, tot rodolant, quedaven, per fraccions de segon, apuntant amenaçadores cap al cel. Així que, provant d'abraçar-me al bàcul solidàriament, vaig flexionar braços i cames fins a quedar amorrada al costellam radial i amb els peus descalços encreuats sobre el mànec corbat: avantatges de ser baixeta! No sé com acabarà això, perquè quan amaini el vent davallarem. Hauria volgut que el desenllaç s'esdevingués sobre la mar, però bufa llevant, hem deixat enrere la ciutat i anem terra endins. Maleït el superparaigua i el dia que el vaig encarregar!
Exclusiu per als aficionats als Sudokus Hexagonals Simètrics:
— Les opinions i suggeriments que creguis que poden interessar a tots els jugadors, envia'ls com a Comentaris al present Relat.
— Les demandes d'arxius i les consultes relatives a la resolució de SHS concrets, envia-les a l'adreça joancolom47@gmail.com.
— Si vols anar al primer relat de la sèrie amb enllaços als SHS, per assabentar-te de les regles del joc o del procediment de resolució aconsellat, fes clic aquí.
— Si vols l'arxiu PDF amb la Plantilla Hexagonal (full pautat per a 6 SHS), fes clic aquí.
— Si vols l'arxiu PDF amb els SHS 73 al 78 (enunciats i solucions), fes clic aquí.
l´Autor
Últims relats de l'autor
- Vint nanoocurrències sobre GARGOTS.
- Compte amb el sol!
- El pinyó maleït.
- Vampirs.
- Història apòcrifa.
- Amèrica i els americans.
- L'horitzó de la perfecció.
- Vint nanoacudits sobre ELS BORBONS O BORBÓ.
- Vint nanoocurrències sobre TREURE LA LLENGUA.
- Entre poc i massa.
- Retrobar-se.
- Vint nanoocurrències sobre UN,DOS,TRES,PICAPEDRER. [temps real de lectura: 3 minuts]
- "El més enllà" (Masaki Kobayashi, 1964).
- Què no és, l'arquitectura.
- Diàleg fictici amb Versaleta.