Cercador
L'encant de la nit mullada
Un relat de: ITACADavant meu una petita palmera, una palmera que varen regalar-me quan vaig tornar a Barcelona, tan petita era llavors i fixa't ara, tothom s'enduu les mans al cap al veure que esta viva i que dia a dia segueix demostrant que creixerà.
I asseguda al balcó observo el passeig mullat, gotes petites disfressen la nit, les persones corren, d'altres es troben dins els seu cotxe maleint el tràfic, i jo asseguda en un primes pis, escric. Veig llums de cases que segurament mai visitaré, finestres blanques les que m'ofereixen una perspectiva diferent de la vida.
A la meva esquerre l'armari de les sabates... es mentida, dintre guardo les utopies cristal·lines de cada persona que amb vista cansada em llegeix, però si ho llegiu algun dia ja sabeu ... vosaltres no sabeu res.
El soroll dels cotxes envolten a les gents, a les bústies i papereres, a les fulles, a el cel fosc i trist, i jo mentre veig la cua de la meva gossa mouràs amb alegria, així doncs observo el que acabo d'escriure, no arribo a cap conclusió de res, no sento res, però haig de dir que aquesta nit d'avui te un encant diví.
Comentaris
-
Utopies[Ofensiu]somriure | 18-09-2005 | Valoració: 10
Molt maca descripció realment fas que els teus ulls siguin els nostres i poguem gaudir tb d'aquesta nit divina.D'entre totes les utopies que guardes, segurament entre elles es trobaren les mevas, sé que estaran segures i se que les veure més clares si tu les expresses.Petonssssssss.
-
Encant diví[Ofensiu]jacobè | 18-09-2005
Text molt espontani. T'hi veig, allà, en un primer pis, observant, pensant i escrivint.
"dintre guardo les utopies cristal·lines de cada persona que amb vista cansada em llegeix"
Clara, psss..., no diré res. Jo? No sé res!
"no sento res, però haig de dir que aquesta nit té un encant diví" !!!
Un petó de gota fina.
l´Autor
![Foto de perfil de ITACA Foto de perfil de ITACA](/imatges_autors/68117.jpg?rnd=1041682208)
122 Relats
334 Comentaris
143926 Lectures
Valoració de l'autor: 9.65
Biografia:
Itaca, petita Itaca
que lliures els camins
amb la sensibilitat
a frec de pell.
Que et corprenen instants
i et solquen la teva ànima
ja que ets tota emoció
i la teva veu clama
ajut per a comprendre
el patiment i el dolor
que et deixen amb la solitud
en el camí.
Aprendràs a viure
i et desitjo des del blau
que aquesta sensibilitat
que portes amarada al cor
no la perdis per res
durant la teva caminada.
Que no et posis cuirasses
que acceptis el patiment
com a llisó
sense repartir cap culpa
i esbrinar des de tu
a on t'equivocares.
Un dia potser ens separarem
del lloc on ara
tenim espai comú:
Et quedarà el poema
que et guarirà els instants
on no comprenguis res,
et portarà al moment
i et recordarà fidelment
quan d'aquell en sortires.
Això és el que he pretès
transformar els mots
en un record
perquè els dies de maror
i de temporal
trobis recer a una illa
que has assumit de nom.
(Josep Bonnín segura) gràcies.
Últims relats de l'autor
- Tardes
- Agafa'm la mà
- Ells t'han condemnat
- Dibuixarem un camí de llibertat, nosaltres, les dones.
- Estirada sobre el món
- Amistat trencada
- A ella
- La vida es bella
- Histories d'amor
- Buscant el teu somriure
- A l'Asturiana més maca
- Tu envoltat pel món
- Avui les coses canviaran
- Tu escoltem però no em fagis cas
- Dues copes besant-se en la matinada