Cercador
La mort blanca
Un relat de: copernicDe vegades, la realitat t'assalta i et sacseja i colpeja un dilluns al matí en una imatge repetida en la portada dels diaris. La fotografia, l'autor de la qual, Mohamed Messara de l'agència EFE és des d'ara un ferm candidat a guanyar el World Photo Press d'enguany ens paralitza d'horror, ens capgira alguna cosa en l'estómac i ens fa sentir malament: Correspon al rescat del cadàver d'un nen de tres o quatre anys després de l'ensorrament d'un edifici a causa dels bombardejos de l'aviació israeliana a la ciutat libanesa de Qana. L'Infant empernat, rígid, té la pell i la roba emblanquinada, un blanc que contrasta ferotgement amb el to general de l'escena que és en color. Aquesta circumstància porta la vista immediatament cap a la figura inert del nen que sembla una estàtua de cera. La imatge adquireix un to patètic, la situació és d'una monstruositat provocadora, d'una cruesa esfereïdora.
I tanmateix les guerres tenen aquesta sensació de presagi, d'inevitabilitat. Per més acords de pau que es signin, per més diplomàcies que es despleguin, per més esforços que es facin per la convivència, l'home no ha après encara a resoldre els seus conflictes d'una altra manera. En la novel·la "No hi haurà guerra de Troia" Jean Giraudoux posa els seus personatges en mans del destí: "El dia abans d'una guerra, els dirigents dels dos pobles en conflicte es reuneixen per mirar d'impedir-la. Els preparen una bona taula. Fan un bon àpat i veuen un bon vi. Agombolats pels efluvis de l'alcohol els dos jerarques veuen que no hi ha en l'altre cap aspecte que pugui ésser odiós, cap tret execrable, cap gest desagradable i s'aixequen de la taula convençuts que les seves respectives nacions poden conviure en pau i s'acomiaden desitjant-se salut i fortuna. I l'endemà, tanmateix, esclata la guerra. El privilegi dels poderosos és contemplar els esdeveniments des del seu balcó."
La història de la humanitat és la història de les guerres, de les atrocitats, de les inquisicions. La imatge del nen libanès ens recorda que la civilització no ha aconseguit encara apaivagar la nostra naturalesa animal i ensenyar-nos a conviure i repartir la riquesa en un planeta de recursos limitats.
Comentaris
-
Persecució sense fi...[Ofensiu]angie | 09-08-2006
Un bon article, Enric!. El blanc de la mort, quan el blanc és el color de la llum...paradoxal!.
I la "cançó" es repeteix malauradament :
Infant de Beirut (Ll.Llach)
No sé bé si era tristesa
o el dolor antic d'uns ulls d'infant.
Però, per un moment, del món va ser el retrat
aquella imatge d'un infant de Beirut.
El fràgil braç, tendra tragèdia,
brandant fusell; mort i bandera.
El cos menut i bru perdent-se en la ciutat,
un nínxol anònim per l'infant de Beirut.
Al cel hi té els Deus del "napalm"
i el tro infernal d'ocells de plata,
en l'horitzó, només, l'exili sempre amarg,
bressol i tomba per un infant de Beirut.
Morir a Beirut, morir a Mauthausen,
el mateix foc en temps distants,
mirall glaçat d'un món on ja ningú no respon
als ulls immòbils d'un infant de Beirut.
Per cert, no sé si has llegit un dels poemes escrits a la piscina darrerament, "En plena temporada de banys"... no és que em faci publicitat, és que com me'l reclamaves fa unes setmanes...
petons
angie
l´Autor
![Foto de perfil de copernic Foto de perfil de copernic](/imatges_autors/6969.jpg?rnd=991572857)
338 Relats
1182 Comentaris
392611 Lectures
Valoració de l'autor: 9.78
Biografia:
Per qüestions de feina he hagut d'interompre la meva producció periodística i literària. Després del tsunami i amb l'aigua al seu lloc torno a començar: Déiem ahir...Últims relats de l'autor
- Buit existencial
- Així s'escriu la història
- Sobirania
- La llibreta vermella (Final)
- Junts per sempre
- Un crit que no té preu
- Com una segona pell
- Syntagma
- La solució
- Gat per llebre
- Allò que no sona
- Cançons que m'agraden: "Your song" d'Elton John
- Cançons que m'agraden: "Imagine" de John Lennon
- Cançons que m'agraden: "You're in the army, now" d'Status Quo
- Cançons que m'agraden: "Maria" de Blondie