Cercador
I ara, què?
Un relat de: copernicÉs curiosa la composició del parlament català pel que fa als escons independentistes. Quan cada vegada més gent es declara d'aquesta tendència, a l'hora de votar formacions amb aquest objectiu la gent es tira enrere o s'absté. Fins i tot el flamant president de la Generalitat, Artur Mas, rebutja un referèndum perquè considera que la cosa està molt igualada i provocaria un trencament social “tot i que” les enquestes no atorguen més d'un 25 per cent als vots secessionistes. D'aquesta manera ens trobem amb un hemicicle on només es poden comptar catorze diputats pertanyents a partits d'aquesta corda, deu d'Esquerra i quatre de Solidaritat, que només sumen una mica més d'un deu per cent. A més, amb les retallades que el nou president ha anunciat pels dos propers anys, podem estar fins al final de legislatura amb la total garantia de que no veurem ni tan sols un concert econòmic desafinat.
Sembla contradictori doncs veure molta gent de diferents tendències polítiques abraçant últimament la fe de l'única via possible, persones de tota classe i condició, unes per unes raons, d'altres per unes altres. Ja no és només el clam de la identitat el que propugna la separació amistosa, també ha fet forat el discurs de l'espoli fiscal, un transvasament de diner sense retorn que pot arribar a provocar el col·lapse de l'economia catalana. Molts empresaris conversos opten ara per aquesta possibilitat, sabedors de que el mercat espanyol és una petita part d'un mercat global molt més llaminer. L'independentisme d'ara no té res a veure amb la imatge tòpica de quatre encaputxats cremant senyeres o fotografies del rei: el discurs ve de dalt, dels despatxos i les sales de reunions, entre moquetes i catifes vermelles.
Les raons que han portat al desinflament d'aquest suflé són moltes i variades: la caiguda en picat d'Esquerra, que probablement de les tres opcions que tenia quan va aconseguir el seu sostre, vint-i-tres diputats, va escollir la pitjor, la falta d'unitat provocada per un excés de personalismes, l'absència d'un líder capaç d'aglutinar totes les opcions possibles i redactar un document de mínims amb el qual totes les forces se sentissin representades, el desencís entre la ciutadania provocat pels mateixos polítics...Són motius més que suficients perquè la gran manifestació del 10 de juliol hagi quedat en una escalfada d'estiu, una febrada de canícula, una demostració de força de l'emprenyament català que, una vegada més, ha tornat a quedar-se en via morta.
Comentaris
-
Ben trobat![Ofensiu]llamp! | 30-01-2011 | Valoració: 10
Hola copernic, ben trobat! He llegit el teu "I ara què?". Des del meu modest punt de vista, l'independentisme, com tu bé dius, ja no són aquells 4 encaputxats. Ara se'n parla a les més altes instàncies també. Fins i tot, Jordi Pujol s'ha afegit a la idea de la possible independència del nostre poble recentment.
Jo crec que la massa social es mou. Quelcom s'està coent en el sí de la societat catalana. Abans, ser independentista era sinònim de tenir cognoms catalans, tots dos. També era ser amic dels etarres i de Gora ETA! Ara, amb ETA molt afeblida, però sense tanta capacitat per matar i fer mal... Amb independentistes que sovint tenen no un ja, si no els dos cognoms castellans, o valencians, o andalusos, o càntabres, o d'arreu de la geografia espanyola, també s'apunten a l'independentisme perquè ara, a més a més es dónen dades econòmiques de la independència. Parlo d'Alfons López Tena i el partit del Laporta. Aquest Alfons és un individu que va dient les marevelles de la Catalunya independent, que si seriem tant rics, que si no tindriem dèficit, que si Catalunya seria un país ric, a l'alçada de Suïssa, per exemple. El partit del Laporta, en la meva opinió és fidel a l'independentisme de dretes (dels rics), mentre que ERC representa l'independentisme d'esquerres, de sempre. El fet que ERC s'hagi escindit en Reagrupament, la CUP i altres formacions independentistes fa que ERC hagi perdut pes al parlament. Gairebé 80.000 vots en les darreres eleccions van anar a parar a Reagrupament, que no va entrar al Parlament. ERC va treure uns 200.000, la meitat que ara fa 4 anys. Segur que ERC, amb els vots de Reagrupament, hagués sortit no tant mal parada.
Doncs sí, tenim un independentisme fraccionat, enfrontat, discutit, emergent també. L'independentisme està en la boca de tothom, de partidaris i no-partidaris, de socialistes i de conservadors, de CIU, PSC, PP, ERC, IC, SCI, C's. Tots els grups polítics s'han pronunciat alguna vegada al respecte. Alguns sense aclarir-se massa, altres com el PP, radicalment en contra.
I això és bo per la democràcia, parlar-ne, discutir-ho, consensuar-ho. Que la gent vagi parlant-ne, perquè el 2014 farà 300 anys del decret de nova planta de Felip V i m'ensumo que serà un any dels més complexes dins la política del nostre petit país. 2014 - 1714 (300 anys de la derrota dels nostres drets, de la nostra cultura). Aquell any serà any electoral. I molt em penso que hi haurà revoltes populars i un increment de l'independentisme. De dretes o d'esquerres? Ja s'anirà dil·lucidant....
Mentrestant, jo crec en una independència futura, a mitjà o llarg termini. Però en cap cas de forma immediata. Em considero independentista passiu, jo observo i critico o dic la meva, però no entro en conflictes, ni em mullo alhora de decantar la balança cap a un costat o l'altre. Sóc un observador simplement.
La societat es mou, deixem que es mogui al seu ritme i que parli a les urnes quan toqui... Tot acabarà bé. Al final de la pel·lícula guanyen els bons i pereixen els dolents. Esperem que se succeeixin els fets, passin els anys, es moguin les peces que calgui moure... i tot donarà els seus fruits.
Records des d'Osona!
Centellejant! -
la política és complicada[Ofensiu]joandemataro | 18-01-2011 | Valoració: 10
i jo crec que ha de canviar com han canviat els temps, està una mica arrrovellada...
en fi , gràcies a tu pels teus comentaris
fins aviat
una abraçada des de mataró
joan
l´Autor
![Foto de perfil de copernic Foto de perfil de copernic](/imatges_autors/6969.jpg?rnd=1675978466)
338 Relats
1182 Comentaris
392638 Lectures
Valoració de l'autor: 9.78
Biografia:
Per qüestions de feina he hagut d'interompre la meva producció periodística i literària. Després del tsunami i amb l'aigua al seu lloc torno a començar: Déiem ahir...Últims relats de l'autor
- Buit existencial
- Així s'escriu la història
- Sobirania
- La llibreta vermella (Final)
- Junts per sempre
- Un crit que no té preu
- Com una segona pell
- Syntagma
- La solució
- Gat per llebre
- Allò que no sona
- Cançons que m'agraden: "Your song" d'Elton John
- Cançons que m'agraden: "Imagine" de John Lennon
- Cançons que m'agraden: "You're in the army, now" d'Status Quo
- Cançons que m'agraden: "Maria" de Blondie