Cercador
Hotel Onada (1)
Un relat de: Angelina Vilella RosNomés descórrer la cortina i obrir el balcó perceb una alenada d´aquella salabró que la trasllada als anys jolius de joventut. La Montserrat tanca els ulls per tal d´assavorir-ho, de sentir-se amarada, d´acaparar el moment i fa un sospir profund que trenca la seva monotonia interna.
--És embriagadora Jaume, aquesta olor de marinada, acosta´t, treu el cap i mira com les ones reafirmen el nom de la Costa quan xoquen contra les roques, quin ventall d´escuma obren, amb quin orgull i turgència ho fan, són... braves, després en desplomar-se l´aigua forma cascades per entremig de les esquerdes i... Tornem-hi. No em mouria d´aquí, és impresionant...
--Jo, les veig totes iguals, que vols que et digui. Va! Anem per feina que ja s´acosta l´hora de dinar.
--Que fascinant! No veus el reflex del sol dins l´aigua? Semblen garlandes que mirallegin.
--Montserrat..! ja ni ha proa! Et vols banyar abans de dinar, oi? La platja no pujarà aquí dalt--.
--Que poc romàntic ets! Podries esforçar-te una mica no?.. Són les nostres noces d´argent...
Ell sense escoltar-la obre la porta, l´un darrera l´altre caminen pel vestibul del luxós hotel en direcció a la porta. La Montserrat encanta la mirada en els gladiols d´uns rams gegants que adornen l´entrada; ell, impacient, l´estira.
L´aigua ni es belluga, el sol implacable colpeja la pell de la Montserrat, ella estirada en una gandula el resisteix perquè vol tornar-se morena. Han decidit quedar-se a dinar en un dels restaurants del passeig prop del mar i de l´hotel, ell en Jaume s´ha encapritxat d´una paella.
En aixecar-se la Montserrat s´adona que portas sorra quassiquasi en tot el cos.
--Mira Jaume,tu encarrega la paella al restaurant aquell que a tu t´ha agradat, com que estem a prop de l´hotel en un quart d´hora pujo, em dutxo i abans que la serveixin, ja sóc aquí.
--I no et pots esperar a fer-ho després?--Digué ell.
La Montserrat sense escoltar la resposta agafa la bossa i marxa decidida.En entrar queda encegada pel canvi de llum.
--Quin sol més fort! Estic enlluernada. M´he deixat les ulleres, veiam em costa de veure els números de les portes... Ah!... Que babau sóc. El que em faltava no he demanat la clau a consergeria. En fi, qui no té memòria ha de tenir cames.
Amb pas decidit torna enrera, pero veu al costat el carret de la roba de la cambrera.
"Com que m´ha vist sortir abans, si li demano segur que m´obrirà.
Tal com ho ha pensat, no té cap problema. La noia l´ha reconegut i al moment li obra la porta indicada. La Montserrat entra ràpida dins el bany i tanca. Només dispossa de cinc minuts per a treure´s la sorra del damunt. Deixa anar el vestit de bany a terra i es posa sota la dutxa. Obra l´aigua i... --Quin plaer--pensa mentre li cau l´aigua fresca pel damunt. De cop sent que s´obra la porta de l´habitació. A través del soroll de l´aigua sent la veu del seu home que li diu:
--Em donaré una dutxa primer. Ja he dit que ens esperessin.
--Qui ens ha d´esperar a nosaltres i la paella?
En sortir de la banyera s´obre la porta.
Valga´m Déu! Un home de l´edat d´en Jaume, en pilotes, acaba d´entrar. Els dos es miren simultaniament. La mirada és d´esglai, sorpresa i estupor.
La Montserrat no troba res per a tapar-se. A l´home el diverteix la visió, en la seva mirada hi ha una espurna de recreació.
--Què hi fa vostè aquí?--diu ell amb sorpresa.
--Això ho pregunto jo--contesta ella molt nerviosa, intentant tapar-se una mica. Només ha pogut trobar una petita tovallola de lavabo.
--Jo sóc a la meva cambre--contesta ell amb molta seguretat.
Anava a replicar quan de sobte veu entrar decidida a una senyora. Dos ulls més mostren sorpresa dins del bany. La Montserrat només es vol tapar. Per fi, s´agafa a la cortina de la dutxa però ho fa amb tanta força que l´arrenca, relliscant i caient a terra, mentre els seus ulls contemplen com la barra que l´aguanta va a parar directament sobre el cap de la nou vinguda. En veure el seu marit despullat al costat d´una rossa nua i sentint-se víctima d´un complot misteriós, comença a cridar i xisclar fugint per un passadís cada cop més concorregut d´hostatgers.
La Montserrat no pot precisar quant temps ha transcorregut, s´aixeca de terra. El senyor ha entrat dins de l´habitació, reapareixén tot seguit amb un barnús posat i amb un cobrellit que li ofereix a ella per tapar-se.
Ja per la porta, entra el cap de seguretat de l´hotel junt amb la senyora esverada d´abans. La Montserrat es posa a plorar i enmig de singlots murmura
--No és l´habitació número 106, oi?..
--No!...És la número 108. Responen varies veus.
---------------------------------------
En arribar al restaurant just portaven la paella. En Jaume tot seriós li diu en un tò una mica fort:
--Sort que s´han enderrerit una mica, sinó ja estaria passada--.
I mirant-la continua:
--El sabó t´ha entrat als ulls, oi? Els tens tots vermells--.
Un record inoblidable.
Comentaris
-
Fa temps...[Ofensiu]Joan Gausachs i Marí | 10-03-2014 | Valoració: 10
Fa temps, molt de temps, que havia llegit la sèrie “Hotel Onada” quan encara et deies “Orchid”. Ara he tornat a rellegir els tretze capítols que sospito que TV3 encara no ha emès.
Crec, és una humil, senzilla i sincera opinió, que són bastant aconseguits. He de llegir més coses.
—Joan—
-
Es veia a venir...[Ofensiu]llpages | 16-06-2013 | Valoració: 10
que es confondria de cambra, però això és el de menys. L'important és que està escrit amb molta traça i t'entra tan fàcilment com qui veu una pel·lícula. Escriure amb aquest fluidesa i naturalitat no és gens senzill, enhorabona pel teu relat!
Espero que ens seguim llegint,
Lluís Pagès -
Et mereixes estar encadenada[Ofensiu]Naiade | 06-09-2006
ENHORABONA!!! ACABES DE REBRE UN COMENTARI ENCADENAT!
Fes clic a la imatge i descobreix de què es tracta
-
Molt divertit[Ofensiu]Naiade | 18-07-2006
Crec que tens un do per escriure histories divertides. No seria gens extrany que aixo hagues pasat de veritat.
Es una pena que la majoria de parelles amb els anys perdin el romanticisme i la xispa, encare pitjor si sols ho pert un.
Felicitats, hi tens molta traça.
Espero tornar-te a llegir -
FRESC I DIVERTIT[Ofensiu]NEULA | 16-04-2005
En porto 2 llegits, i espero tenir més temps per llegir-los tots d'una tirada, de moment em semblen frescos, divertits i tendres. Que vas per guionista?.
Neula -
FRESC I DIVERTIT[Ofensiu]NEULA | 16-04-2005
En porto 2 llegits, i espero tenir més temps per llegir-los tots d'una tirada, de moment em semblen frescos, divertits i tendres. Que vas per guionista?.
Neula -
hotel onada[Ofensiu]abeixa | 12-04-2005 | Valoració: 8
fa gracia i fa riure
-
És que els veig![Ofensiu]Shu Hua | 12-11-2004
Mentre ho llegia, no em podia aguantar el riure: és un relat visual. Em recorda una sèrie de televisió sobre un hotel. A més, m'agraden les històries on no passa res.
He de dir que confirmo la opinió de Neret, i també em sembla que li convindria una repassada: paraules que es repeteixen, idees poc clares...
Però quan valoro un conte, em fixo més en la seva ànima que en la forma i l'ànima d'aquests contes és divertida i fresca.
Normalment, quan és un relat en parts, em reservo la valoració pel final. Tot i que són contes independents, guarden un fil comú.
Gràcies per relaxar-me i fer-me riure.
una abraçada
Glòria -
una queixa[Ofensiu]neret | 21-10-2004
el relat està força bé, divertit i amb ganxo, però... i digue'm repelent si vols, hi ha un munt de faltes d'ortografia! Suposo que molts són errors de mecanografia, i jo tampoc soc ningú per queixar-me, perquè enfaig força de faltes, però en general trobo que no costaria massa passar el corrector del word. Pensa que el text estarà molt més clar i serà més fàcil de llegir.
però que consti que el relat m'ha agradat eh!
Valoració mitja: 9.33
l´Autor
![Foto de perfil de Angelina Vilella Ros Foto de perfil de Angelina Vilella Ros](/imatges_autors/23909.jpg?rnd=1876374317)
91 Relats
132 Comentaris
165116 Lectures
Valoració de l'autor: 9.58
Biografia:
Vaig néixer a Olesa de Montserrat l'any 1938.Des dels 3 anys visc a l'Hospitalet de Llobregat. Vaig passar part de la infància a Gratallops (Tarragona).
A l'Institut Maragall de Barcelona vaig fer el Batxillerat.
Dama de Creu Roja a l'Hospital de l'Hospitalet de Llobregat.
Diplomada en Infermeria a la Universitat de Barcelona.
Infermera voluntària als Jocs Paralímpics de Barcelona 1992.
He publicat tres llibres; Onades internes ( novel.la)1999 , presentat per Ignaci Riera.
Jo...també recordo (assaig,2000. Presentat per Josep Ma. Solias. Temps d'orquídies (novel.la)2007, 2. edició d'Onades internes i presentada per Dolors Millat a l'Ateneu Barcelonès.
He estat varis anys alumna de l'Escola de Narrativa de l'Ateneu Barcelonès.
Durant quatre anys vaig ser col.laboradora, del setmanari La Proa del Baix Empordà, fent entrevistes a més d'un centenar de Baix Empordanesos i els seus simpatitzants.
Vaig fer una ponència a la Universitat de Bella Terra, sobre el període americà de Ramon Vinyes, el dramaturg català universal(el sabio catalan que Garcia Marquez menciona a Cien Años de Soledad).
He publicat articles a diferents revistes.
Tinc varis relats a Relatsencatala.cat, amb el pseudònim d'ORCHID, he decidit deixar l'anonimat i donar-me a conèixer amb el meu nom Angelina Vilella Ros.
UN NADAL SENSE TU és l'escrit que més estimo, el trobareu al començament dels meus relats.
Tinc penjada en digital la meva novel·la TEMPS D'ORQUÍDIES, d'Angelina Vilella Ros, per mitjà d'Amazon i iTunesus la podeu descarregar:
www.neurosi.com/orquidies/
www.neurosi.com/angelinavilellaros
www.angelinavilellaros.net
www.escriptors.cat/autors/vilellaa
www.memoro.org/es-ca/testimone.php?ID=1242 (i després Angelina Vilella Ros)
Últims relats de l'autor
- Sanitaries al covit-19 coronavirus
- Per tornar a recordar la infància
- Un trosset de segle XX
- Som diferents! Capítol 6/1
- Som diferents! Capítol 5/4
- Som diferents! Capítol 5 / 3
- Som diferents! Capítol 5 / 2
- Som diferents! Capítol 5 / 1
- Som diferents! Capítol 4 / 4
- Som diferents! Capítol 4 / 3
- Som diferents! Capítol 4 (2)
- Som diferents! Capítol 4 / 1
- Som diferents! Capítol 3 / 4
- Som diferents! Capítol 3 (3)
- Som diferents! Capítol 3 ( 2 )