Cercador
Escupinades d'enveja al cel...
Un relat de: ainonaI la lluna de la nit hipnotitza amb la seva panxa pàl·lida i galtes rosades, empagaida de ser tan observadada, però a l'hora disfrutant del moment de glòria, on només ella destaca al cel, quan només ella fa captar l'atenció...
La lluna, no és més que una prostituta de luxe demanant a cris un minut més, per si algú encara no se n'ha adonat de la seva estància enmig de la boira, per si queda algú baix del tren, l'estació no tacna mai les portes, -dubto si en té-.
On la lluna, plàcida i amable, escampa petits sacs de llum, es descorda el cabells i destaca al cel de la nit més obscura i despreciable.
Jo, despullant-me de sentiments innecesàris i incòmodes, escrivin-te versos patètics, cartes desesperades que hem fan fàstic a mi mateixa, per si mai dubtes que jo t'he estimat, dibuixan-te mapes a l'aire, amb pinzellades de nostàlgia, perquè si et sents sol puguis trobar-me, bessan.te els recons perquè de mi, mai, MAI, puguis oblidar-te... diguem massoquista, si vols. Podràs oblidar les estones que vam passar sense ràbia al cos, sense presses ni declaracions inútils - avegades les mirades diuen molt més del que creus-, els buits que vas omplir, i ara que marxes, tornes a deixar?
No sé el perquè de la teva fugida, ni perquè hauría de despedir-me si sé que ni la major de les distàncies faràn que oblidis que jo segueixo, que jo sí que estic patint...
És igual, ja baix de les branques....
Patir, quan podria estar cridant de goig o saltar de nit en nit, de llit en llit, deixar caure el ventilador que s'engronsa i patir la calor, compartir-la amb algú lluny de la soletat que fas menjar-me amb el cap baix, sense ni poder masticar-la.
Aquesta és una de els nits on sé que brillar com la lluna... que hipnotitzar com només ella ho fa... deslligada i sòl·lida, no estaria malament...
Nönâ... 2.7.05
Comentaris
-
Bestial...[Ofensiu]Underneath | 19-09-2006 | Valoració: 10
M'ha agradat moltissim... desprèn una ràbia i una impotència molt entenedores...
Tenim enveja de la lluna... pensem que si brillessim com ella, ELL o ELLA ens mirarien, recordarien que encara hi som, desgranant els records i projectant-los al futur, esperant que tornin...
COm veus, m'he sentit identificat amb el teu relat... -
gràcies[Ofensiu]foster | 08-07-2005
gràcies pel teu cometari ainona. Només vull dir-te que sí, la felicitat completa sí existeix. Potser no és una felicitat eterna, potser no és visible a simple vista, però existeix, t'ho asseguro. Bé, fins aviat.
foster -
alsa curra![Ofensiu]Aqueixa de Justsuquines | 06-07-2005 | Valoració: 10
Que, com ho dus? Ja veig que te fan cas... Has vist com agrades?
Aquest relat l'he llegit en veu alta i a sa setena paraula ja tenia es pèls de punta... M'ha encisat!! jeje
I això ho vas escriure fa ben poc... que ha estat? Mem quan feim una xerradeta tu i jo, que te com anyor!!
Besades cunyadeta! -
Hola![Ofensiu]ROSASP | 05-07-2005
Ostres, aquest relat arriba amb una força que neix de molt endins.
La tristesa i l'enyor s'amaguen en cadascuna de les seves paraules.
La imatge de la blanca lluna que encisa i aclapara la màgia del cel amb aquell encís especial, és una comparació preciosa i molt encertada.
No et rendeixis, tu també pots brillar com la lluna...
No t'havia descobert fins ara, espero llegir moltes coses teves!
Una abraçada! -
Trist... síncer... i ben redactat[Ofensiu]pseudo | 05-07-2005 | Valoració: 10
M'ha encatat sobretot la manera com descrius la lluna. Sembla que facis una personificació quan en el fons el mot lluna és una metàfora...
Aquesta primera part reflexa un cert odi cap a la lluna.
Més endavant el text es torna trist, fins al punt d'estar disposada a sembla una mica allò que s'odia.
Espero que els teus ànims estiguin més alegres que en el moment d'escriure el relat!
Una abraçada
Valoració mitja: 10
l´Autor
![Foto de perfil de ainona Foto de perfil de ainona](/imatges_autors/123221.jpg?rnd=878035488)
20 Relats
77 Comentaris
29757 Lectures
Valoració de l'autor: 9.58
Biografia:
De res te'n panadesques.Qui no gosa callar-se
l'esperança no mareix.
Un altre mot de sort tan vana.
Pensa
com mirares la llum més pura.
Viu
la fúria de no creure't.
Digués que sí. L'absència corromp.
Torna a fer sempre la primera passa.
Isidre Martínez Marzo, La primera passa