Cercador
El seu passeig
Un relat de: Vicent TerolTots els dies fa el mateix passeig. Després de deixar la seua estimada treballant al magatzem, gaudeix de caminar sol. Ell la vol molt, però assaboreix d’una manera especial aquesta estona de soledat desitjada.
Amb energia, es desplaça per l’avinguda de la Llum, repleta de gent. Somriu perquè li agrada el moviment de la ciutat a eixa hora del matí: dones que tornen de portar els xiquets a l’escola, hòmens que van cap a la feina... Quasi sempre es creua amb un ancià elegant que du el periòdic sota el braç: han acabat saludant-se tot i que mai no s’han parat a parlar. Es deté en la Font de Sant Pere, on beu uns glops del seu doll d’aigua fresca que cau amb força. Després, entra al Parc de l’Oreneta, de gran extensió. El travessa pel corredor principal, que discorre entre arbres centenaris. Escolta els ocells que hi ha a les branques i mira els jubilats que juguen a la petanca. Xiula una cançó que sona molt a la ràdio nova de casa. Abans d’eixir cap al barri del Cel, observa el banc on va besar una xica per primera vegada. Enfila la pendent pronunciada del carrer de la Creu amb llargues gambades, com si iniciara una mena de cursa. Diu «adéu» a algunes persones majors que hi ha assegudes a la porta de casa. Segueix cap amunt, deixant enrere les últimes cases, on l’asfalt es converteix en muntanya. Per un bonic camí empedrat en zig-zag, arriba al mirador de l’ermita de Sant Salvador. Mentre recupera l’alè, es delecta contemplant la ciutat, com si aquesta fóra un joguet: les teulades, les xemeneies de la fàbrica tèxtil, el parc, la catedral, l’avinguda, el magatzem on ella treballa ara mateix...
I aleshores aterra suaument, mostrant un somriure que va esvaint-se a poc a poc. Obri els ulls i, des de la cadira de rodes, mira els altres vells de la residència.
Amb energia, es desplaça per l’avinguda de la Llum, repleta de gent. Somriu perquè li agrada el moviment de la ciutat a eixa hora del matí: dones que tornen de portar els xiquets a l’escola, hòmens que van cap a la feina... Quasi sempre es creua amb un ancià elegant que du el periòdic sota el braç: han acabat saludant-se tot i que mai no s’han parat a parlar. Es deté en la Font de Sant Pere, on beu uns glops del seu doll d’aigua fresca que cau amb força. Després, entra al Parc de l’Oreneta, de gran extensió. El travessa pel corredor principal, que discorre entre arbres centenaris. Escolta els ocells que hi ha a les branques i mira els jubilats que juguen a la petanca. Xiula una cançó que sona molt a la ràdio nova de casa. Abans d’eixir cap al barri del Cel, observa el banc on va besar una xica per primera vegada. Enfila la pendent pronunciada del carrer de la Creu amb llargues gambades, com si iniciara una mena de cursa. Diu «adéu» a algunes persones majors que hi ha assegudes a la porta de casa. Segueix cap amunt, deixant enrere les últimes cases, on l’asfalt es converteix en muntanya. Per un bonic camí empedrat en zig-zag, arriba al mirador de l’ermita de Sant Salvador. Mentre recupera l’alè, es delecta contemplant la ciutat, com si aquesta fóra un joguet: les teulades, les xemeneies de la fàbrica tèxtil, el parc, la catedral, l’avinguda, el magatzem on ella treballa ara mateix...
I aleshores aterra suaument, mostrant un somriure que va esvaint-se a poc a poc. Obri els ulls i, des de la cadira de rodes, mira els altres vells de la residència.
Comentaris
-
Visca la ciutat![Ofensiu]Olga Cervantes | 01-03-2017 | Valoració: 10
Una ciutat que podría ser la meva, com la realitat, els somnis i les vivències.
Una forta abraçada.
Pinya de rosa -
M'agrada[Ofensiu]Nicolau Poncell i Garcia | 27-02-2017
Bonica descripció amb un sobtat aterrar!
-
Passeigs[Ofensiu]Edgar Cotes i Argelich | 22-02-2017
Hi ha molts tipus de passejos, qui diu que aquest no n'és un. Amb la ment podem anar més lluny que fent servir les cames. I si té un llibre encara millor. Molta sort
Edgar -
Somnis[Ofensiu]Aleix de Ferrater | 21-02-2017 | Valoració: 10
I que important és somiar! La realitat és com és i els somnis ens poden portar allà on voldríem. Un relat acurat, sensible, que toca la fibra. Una forta abraçada.
Aleix
-
Bon relat[Ofensiu]montserrat vilaró berenguer | 21-02-2017 | Valoració: 10
M' ha agradat molt
Valoració mitja: 10
l´Autor
![Foto de perfil de Vicent Terol Foto de perfil de Vicent Terol](/imatges_autors/817569.jpg?rnd=1506798844)
127 Relats
380 Comentaris
106134 Lectures
Valoració de l'autor: 9.77
Biografia:
Tinc un llibre amb 113 microrelats, editat per "El Toll". Es diu Capsa de bombons.Fusió de fotografia i microfragments a microfragments.
Escrits variats i altres coses a L'aixeta.
Per contactar: surfinpop@gmail.com