Cercador
El blanc i el negre
Un relat de: Joan G. PonsAssegut a la taula del Bar "Nit i Dia", tot prenent una pòcima, dos personatges singulars van seure a les dues cadires lliures de la meva taula.
- Perdoneu, la taula no és meva, però estic gaudint d'una estona tranquila i us demano que marxeu.
No semblaven hostils... però jo no els coneixia de res i tampoc tenia ganes de xerrar amb dos desconeguts.
- Si et diem qui som, segur que tens ganes de xerrar una estona.
Un dilema. Entro o no entro al joc de la proposta.... desconeguda. Sóc persona oberta i vaig dir que sí...
- Qui sou ?
- Jo sóc el BLANC .
- I jo sóc el NEGRE.
- Vaja... dos colors.... Jo sóc en Joan.
- Joan, volem parlar de nosaltres, va dir el BLANC.
- Em sembla que acabarem aviat. M'agrada el BLANC i no agrada, no m'agrada gens, el NEGRE.
- Per què ? un pel punxat, va preguntar-me el NEGRE.
- El NEGRE és foscor. M'agrada la claredat.
- La foscor invita a descobrir.
- I a ensopegar... i a "fotret de llorus".... i a "ficar la pota"...
- Això és el que li dic des de fa molts anys, participar el BLANC.
- Joan, una pregunta... vols contestar-me ?
- Sí
- Quan al vespre vas a dormir... com dorms amb llum o sense llum ?
- Sense llum
- A les fosques....
- Ja m'has enganxat !
- Sols que el negre existeix i aporta i ofereix moments interesants.
- Però, on hi ha llum.... la claror.... el blanc....
- Cert Joan... va dir BLANC.
- Joan, com és diu aquest Bar ?
- Nit i Dia.
- Doncs jo ballo amb la nit i BLANC balla amb el dia. Convivència.
- Potser no és questió de colors o de llums.... som existències que combinem moments de temps.... afegir BLANC.
- Sou amics ?
- Sí i per això estem asseguts un al costat de l'altre.
- Llavors...
- Som dos espais.... i som dos espais que tenen la seva llum... Aquesta frase la van dir plegats.
- Fins un altre, Joan.
Es van aixecar i caminar junts. Amb un somriure en blanc i negre.
Comentaris
-
Curiós![Ofensiu]llacuna | 25-06-2008 | Valoració: 9
Sí, cada dia m'adono més que hem de ser tots amics i amigues, dels colors blancs i dels negres, sembla que com més te'n vas a un més en necessites l'altre! Un relat molt dolç.
Llacuna -
o.k.[Ofensiu]Joan G. Pons | 20-05-2008
La foscor també té llum. Gràcies.
-
Preferències[Ofensiu]Sergi Elias Bandres | 19-05-2008 | Valoració: 10
Jo prefereixo el blanc, però m'agrada la foscor de la nit a casa meva, ben acompanyat.
-
els colors són el meu color[Ofensiu]Joan G. Pons | 17-05-2008
Gràcies pels teus dos comentaris.
Descobrir i connectar amb els colors del dia és una aventura molt gratificant. -
Afegeixo paraules al comentari anterior:[Ofensiu]Unaquimera | 17-05-2008
Bon relat, amic Joan! Has presentat molt correctament els personatges, has portat bé el diàleg, l'has resolt amb gràcia i amb un to poètic encertat: ben fet!
( Així havia començat el meu comentari, però no sé perquè, les paraules de l'inici han desaparegut en enviar-t'ho! Bé, ja està arreglat! Aprofito per enviar-te una altra abraçada! ) -
Contrastos[Ofensiu]Unaquimera | 17-05-2008 | Valoració: 10
amb gràcia i amb un to poètic encertat: ben fet!
Jo també penso que el blanc i el negre són complementaris, com la nit i el dia:
Al llarg del dia fem, normalment, moltes més "coses" que a la nit, però per això mateix necessitem aquesta com una treva en mig del fer-i-desfer, com un descans imprescindible per tornar-hi... i a més, la nit és tan bella!
Suposo que estàs d'acord amb mi...
Per cert: Ja et diré quelcom sobre la presentació, però en ser dia laborable ho tinc complicat.
T'envio una abraçada des d'un dia plujós i gris però, a la seva manera, bell,
Unaquimera
Valoració mitja: 9.67