Cercador
Ecologistes enrampats
Un relat de: copernicQuan vaig veure la notícia a la premsa gironina del 21 d'Octubre, immediatament vaig pensar en la novel·la "El baró rampant" d'Italo Calvino. Segons la crònica, uns ecologistes han decidit protestar contra la MAT penjant-se d'un arbre (no m'interpretin malament: Vull dir que hi fan vida). Per associació d'idees, la memòria m'ha portat a la història de Cosimo di Rondò, fill d'un aristòcrata, que després d'una discussió amb els seus pares per no voler menjar caragols, decideix deixar tot el seu món de luxe i comoditats i viure dalt d'una alzina. Aquest llibre el vaig llegir, impressionat per l'excel·lent "Si una nit d'hivern un viatger" del mateix autor, que per a mi és molt superior, però la història del nen que viu entre branques i fulles està considerada un clàssic de l'extraordinari escriptor italià i de la literatura universal.
I la veritat és que repassant la trama de la novel·la hi trobo uns quants paral·lelismes interessants: El baró i els ecologistes prenen aquesta dràstica decisió, tips de que no els escoltin, abandonen les comoditats enfrontant-se amb el poder establert; fins i tot podríem trobar un simbolisme en el fet que provoca el trencament de la relació: Menjar caragols podríem associar-ho, sense forçar gaire la metàfora, amb la destrucció de la natura, amb la voracitat del poder polític i econòmic que en nom del progrés (la paraula comodí per excel·lència) es cruspeix els gasteròpodes fins que ja no queden caragols per menjar. Ignoro si els anti-línia han llegit Calvino o si l'autor italià havia anticipat la magnitud de la tragèdia l'any 1957, quan va escriure aquest llibre.
Curiosament, en el seu periple vital dalt dels arbres, el baró coneix un català, concretament un contrabandista, i fins i tot aprèn a parlar el nostre idioma. Suposo que aquests nous okupes de les nostres alçades són conscients dels greus riscos físics de la seva actitud i de les incomoditats que hauran de suportar. I és que l'ecologisme, per mostrar a la societat el que és evident, sempre ha posat en perill els seus seguidors, des d'interceptar amb una llanxa vaixells baleners o bucs que transportaven residus nuclears fins a escalar xemeneies que llancen productes contaminants a l'atmosfera per penjar-hi una pancarta. I si no, els mateixos serveis secrets dels governs ja s'encarreguen de posar la por al cos, com en l'enfonsament del Rainbow Warriors. Que sàpiguen aquests emuladors del baró rampant, que no volen quedar enrampats, que tenen tot el meu suport, això sí, des de la terra ferma (la de Girona, no la de Lleida)
Comentaris
-
cada cop en gaudeixo més[Ofensiu]Galzeran (homefosc) | 31-10-2009
dels teus articles, serà que vaig entrant a la teva forma de veure les coses, i me'n sento inclós en la manera de veure-les.
Sempre hi ha qui ha de tocar de peus a terra, com tu dius que vols fer, des de terra ferma, no tots els ecologistes grimpen als arbres, la logística demana col·laboradors de peu pla.
D'aqui uns anys, si han aconseguit que es soterri la línia -que no es fa per questions económiques- ningú sabrà recordar que alguns sonats van pujar als arbres per reivindicar la no destrucció d'un paratge natural que gaudiran els nostres nets, o fills també, i mentre duri la lluita, també ho podem gaudir nosaltres.
Una abraçada
Ferran
PS:
hi tinc un amic a la anti MAT, deivendres soparem plegats, ja li demanaré com van les coses. Ara, ell està prou grassonet com per no enfilar-se gaire als arbres... -
Hola copèrnic[Ofensiu]ginebre | 26-10-2009
A tots ens encanta ara la platja de Castell, o valorem el meravellós paisatge vallesà de Gallecs. Però ens en recordem que són el resultat de estrambòtiques i esbojarrades lluites, dels "joves ecologistes", tractats amb certa condescendència en el millor dels casos i amb autèntica hostilitat en molts d'altres?
Vint anys després algú s'en recorda que aquestes lluites sovint valen la pena? Que aturar aquests projectes a la llarga representa un valor afegit pel territori on es va aconseguir?
Gràcies per aquest article necessari, amb un toc d'humor, potser una mica paternalista...però sort en tenim d'algun jovent arriscat que encara corre...
M'agrada el títol, el joc entre enramats i enrampats.
Salut, astrònom, feia dies que no venia.
Salut!
l´Autor
![Foto de perfil de copernic Foto de perfil de copernic](/imatges_autors/6969.jpg?rnd=2027936492)
338 Relats
1182 Comentaris
392638 Lectures
Valoració de l'autor: 9.78
Biografia:
Per qüestions de feina he hagut d'interompre la meva producció periodística i literària. Després del tsunami i amb l'aigua al seu lloc torno a començar: Déiem ahir...Últims relats de l'autor
- Buit existencial
- Així s'escriu la història
- Sobirania
- La llibreta vermella (Final)
- Junts per sempre
- Un crit que no té preu
- Com una segona pell
- Syntagma
- La solució
- Gat per llebre
- Allò que no sona
- Cançons que m'agraden: "Your song" d'Elton John
- Cançons que m'agraden: "Imagine" de John Lennon
- Cançons que m'agraden: "You're in the army, now" d'Status Quo
- Cançons que m'agraden: "Maria" de Blondie