Cercador
Anòmia
Un relat de: copernicCada vegada que passa algun fet luctuós com la massacre de Finlàndia, em ve al cap la mateixa paraula: "Anòmia". El concepte, popularitzat per Émile Durkheim, sociòleg de finals del segle XIX, designa la sensació d'insatisfacció que pateix l'individu davant d'una societat que no li proporciona unes normes de conducta estables i coherents ("anòmia" significa falta de normes) El sociòleg francès sosté que el suïcidi no és un fenomen purament individual si no que pot explicar-se com un fet social que depèn profundament del grau d'integració de les institucions socials (religió, economia, família) Crec que és significatiu que la majoria d'aquests atacs indiscriminats amb suïcidi final, hagin estat perpetrats per adolescents. En aquesta etapa ambigua de la vida, la persona, el nen que no acaba de convertir-se en home, no té sovint referents als quals agafar-se. Tot, en el seu entorn, és confús, no se sent integrat i rep de la societat el bombardeig de milers d' estímuls a vegades contradictoris.
És curiós com Durkheim, que va proposar la seva teoria sociològica a finals del XIX i principis del XX, sigui ara, en ple segle XXI més vigent que mai. Si els adults hem optat per l'escepticisme com a arma per a defensar-nos de l'entorn, que poden fer els adolescents, que no tenen les coses clares i que viuen immersos en l'ambigüitat? És necessari córrer tant, superar-se a si mateix i als demés, passar-nos la vida estudiant o reciclant-nos, treballar com un burro per a aconseguir diners, poder i/o fama i descobrir al final que les coses que valorem més són la salut, la família, els amics i els petits plaers de la vida? No estarem enfocant les coses malament, començant pel sistema educatiu, basat en a simple i pura adquisició de coneixements? No seria més desitjable que l'alumne aprengués a pensar per si mateix, ensenyar-lo a pescar en lloc de donar-li els peixos?
Una característica comuna en els casos d'aquests assassinats, en la brutal expressió d'aquest odi i ressentiment cap a la societat és el descobriment que fa després la policia de notes, diaris o filmacions en el Youtube dels homicides. Sembla com si el crit desesperat d'ajuda que no troba resposta hagués de quedar registrat en algun lloc, com si el pas per aquest món, tan ingrat per a ells, fos tan sols un petit parèntesi i tingués una transcendència post-mortem a través de la seva obra. Quan es produeixen aquests fets solem donar-li la culpa a la legislació sobre armes, a la policia, als psicòlegs o pedagogs. És la manera de treure'ns la responsabilitat de sobre i així evitar pensar en aquesta mena de bogeria en que està immersa la nostra societat, arenes movedisses sobre les quals col·loquem els fonaments de les nostres vides
Comentaris
-
No pensem, actuem.[Ofensiu]Galzeran (homefosc) | 27-09-2008
La veritat dóna per pensar, i no sols el teu escrit, amb una claredat de mots que ens demostra que ens tens traça de fer articles, si no que tot plegat apunta que ens falla la base, realment, aquestes arenes que sostenen la nostra gran societat occidental no són gaire segures. Tots intentem, o hauríem d'intentar, educar els nostres fills en la llibertat i el respecte, jo ho intento, però no som conscients de l'interior de cada un d'aquests futurs homes, no hi ha cap interès social en canviar les coses, no van bé, però van tirant, i aquesta nostra societat no vol res més que això, anar guanyant calerons i anar fent, qui dies passa, anys empeny, i només ens cal mirar-nos al mirall, perquè la por ens té agafats dels dallonses, la por a ser valents, i jo sóc el primer de la cua, davant del mirall.
Perquè el dia que perdem la por, aleshores haurem d'estripar les cartes, i res ens diu que tot millori, no és el que veiem en els nostres polítics, ni en cap estrat de la societat, però no es pot perdre l'esperança, potser els menuts d'ara acabaran per veure que els cal un món on viure, i que sols en tenen un, aquest.
-
Una reflexió profunda[Ofensiu]Xantalam | 27-09-2008 | Valoració: 10
M'ha agradat com ho enfoques, no et centres en una qüestió perifèrica, tot i que molt important, com és la permissiva legislació d'armes a Finlàndia. A mi m'ha impressionat, sobretot, la pregunta que es feia un pare - Si tot va bé a Finlàndia, SI TENIM DE TOT, llavors per què passa això? És la reacció d'estupor d'una societat amb greus problemes d'incomunicació, solitud, desestructuració familiar, violència domèstica, problemes que paradoxalment no desapareixen, ni tan sols es redueixen en les societats més avançades. Potser és inversament proporcional: quantes més de coses podem tenir menys valorem el que realment és important per viure, tot allò que no es pot comprar.
M'ha agradat llegir-te i aprendre la paraula anòmia, que desconeixia
Una abraçada,
Xantalam
l´Autor
![Foto de perfil de copernic Foto de perfil de copernic](/imatges_autors/6969.jpg?rnd=1763110135)
338 Relats
1182 Comentaris
392638 Lectures
Valoració de l'autor: 9.78
Biografia:
Per qüestions de feina he hagut d'interompre la meva producció periodística i literària. Després del tsunami i amb l'aigua al seu lloc torno a començar: Déiem ahir...Últims relats de l'autor
- Buit existencial
- Així s'escriu la història
- Sobirania
- La llibreta vermella (Final)
- Junts per sempre
- Un crit que no té preu
- Com una segona pell
- Syntagma
- La solució
- Gat per llebre
- Allò que no sona
- Cançons que m'agraden: "Your song" d'Elton John
- Cançons que m'agraden: "Imagine" de John Lennon
- Cançons que m'agraden: "You're in the army, now" d'Status Quo
- Cançons que m'agraden: "Maria" de Blondie