Cercador
Amb música de fons
Un relat de: Sergi Elias BandresAmb paraules crues m'expresso. No sé si serà així durant aquest escrit, però això és el que penso ara. Un cony. Per què? Potser per ser feliç. I una noia que sigui amable i em comprengui. Malgrat les meves manies intel.lectuals. Perque m'agrada ocupar molt temps amb això. Les maleïdes plantes. Les haig de regar. El maleït cafè i la maleïda coca-cola. Però per sort, això sembla que ho estic superant. Estic escoltant Bruce Springsteen. Jo diria que és un pirata: Live In New York City. No ho sé, potser només està editat als Estats Units. Ara sona una versió acústica de Born In The U.S.A. Amèrica, sí, el poble de l'home mort, de les guerres, l'imperi, el capital... diuen que la Xina en uns anys el substituirà. Serà també el poble de l'home mort? Jo crec que ja ho és, com la majoria de països del món. Sona una guitarra acústica molt peculiar i una mica interessant. Ignoro si la toca ell. Ara sona Don't Look Back. Una cançó desconeguda per a mi. Molt interessant. Ho seria molt més si jo entengués l'anglès.
Conys peludíssims, rates mortes... l'infern en el suposat paradís. I l'amor a la merda. Tot fals. Em nodreixo del meu llit, ara, més tard de les cinc de la matinada. O sigui que ja és divendres. Jungleland. Mítica. Aquesta cançó em faria emocionar si entengués l'anglès. M'emociona una mica igualment. Però l'he sentit tantes vegades... es pot considerar una de les millors del Bruce, però n'hi ha tantes de bones que s'amaguen... val la pena llegir-se les traduccions. Jo ho he fet algunes vegades. No de totes les cançons, és clar.
Carreró sense sortida, o carretera a l'infern. És el típic que es sol dir.
Misèria. Un món de misèria. Un món sense sentiment. Això és el que opino jo d'aquest món, i escupo a sobre d'ell. No m'agrada. Però continuaré lluïtant pels meus somnis. Podeu pensar que escric per escriure, no, escriure això em fa sentir molt bé. Ara sona un piano sol. Bruce Springsteen & The E Street Band! L'escolto, crec, des de quart d'E.G.B. Tenia nou anys, doncs. Va provocar en mi una emoció especial. I me'n vaig fer fan. Ara no sóc fan de res ni de ningú. Massa consumisme. I la meva economia no dóna pel món de l'espectacle. Es pot ser fan igualment, si, però m'és indiferent.
Ramrod. Del segon disc del The River. Si no recordo malament, la sisena cançó. Si no ho tinc mal entès, sexe a dojo.
Vaig anar a un dels dos últims concerts que va fer a Barcelona. No vaig quedar satisfet. Però ho reconec, va ser una gran actuació. Al saxo el mític Clarence Clemons. Al concert que vaig anar a veure es ve posar a plorar. Em va dir un amic meu que el Bruce deixa definitivament la E Street Band. Si és així, potser era per això.
Ratolins a la meva habitació no, però el món n'està plè de morts de fàstic i de misèria. If I Should Fall Behind. Gran cançó. Ara no sé a quin disc pertany, però l'he sentida un munt de vegades. És una balada que pot fer estremir, almenys ara a mi, a l'habitació, de nit i en directe.
La falsedat està matant a la persona. Per això, sovint, em sento sol. No som nosaltres mateixos. I si ho som, al dimoni!
Ja no sé què més escriure. M'inspiro en la música. Per això escric escoltant música. Ja s'ha acabat aquest compacte. Vaig a canviar.
El compacte que sona ara és Insurgente, de El Último Ke Zierre. Lo que nunca ha sido tuyo... Voy a ser tu infierno... gran poeta, el qui ha escrit aquestes cançons. Punk. Protesta desesperada. Va bé, de tant en tant, escoltar això, almenys a mi sí.
Escric així, d'una manera senzilla. No tinc ganes de complicar-me la vida.
Bé, per ara, ja he dit prou...
Comentaris
-
Pensaments...[Ofensiu]annah | 21-09-2008 | Valoració: 10
que brollen al escoltar el fabulós Bruce!
Jo també solc escriure amb música: m'inspira, em fa sentir més viva, amb els sentiments més a flor de pell, disposats a sortir d'un moment a l'altre banyant pàgines en blanc, a vegades sense gaire sentit i a vegades fent relats que ni un professional! jeje
Feia molts dies que no et llegia (no tinc gaire temps), i ja en tenia moltes ganes!
Un petonet!
Anna -
rates mortes[Ofensiu]Joan G. Pons | 18-09-2008 | Valoració: 10
Té càrrega el teu relat, Sergi. I una càrrega és un pes que pesa. I si t'entretens a descobrir "rates vives" i jugar amb elles ?
-
A mi també m'agrada [Ofensiu]Xantalam | 18-09-2008
Bruce Springsteen i també em costa molt entendre les cançons en anglès. Però quan una cançó t'emociona sense saber què diu és fantàstic, saps que hi ha quelcom més enllà del que pots entendre, saps que hi ha alguna connexió incomprenssible.
Una abraçada,
Xantalam
-
Doncs no[Ofensiu]ESTEL | 18-09-2008 | Valoració: 10
precisament en aquest relat no t´expresses amb duresa, al contrari, es agradable llegir-te mentre comentes episodis de música.
Envejo la facilitat per recordar noms de cançons, jo soc dolentíssima.
petò
Valoració mitja: 10
l´Autor
![Foto de perfil de Sergi Elias Bandres Foto de perfil de Sergi Elias Bandres](/imatges_autors/116465.jpg?rnd=191425731)
647 Relats
1856 Comentaris
524215 Lectures
Valoració de l'autor: 9.87
Biografia:
L'armonia commou la selva verge de paratges interexternalitzats mentre els estels ens somriuen dolçament i les nits i els dies es confonen en boira d'un nou color que brillarà per la mare universal que va fer-nos i cerquem cuidar... si és que aquestes paraules contenen cert ressò d'esperança en un món tan difícil i complicat.Últims relats de l'autor
- DE TANT QUE L'ABSURD ENS OBSTRUEIX MOLTS CAMINS
- ESCAPADA A RISC
- ENVRAVACIONS
- M'HAN SUÏCIDAT
- GOIG D'ANHEL DE VERITAT
- A LA FI, VIA LLIURE
- CANT A L'ARMONIA SENSE AMO
- SOMNIO QUE M'ESPERES, PERÒ BOJAMENT
- LES NOVES PRIMAVERES
- Reflexió jo-jo
- RESSORGIMMENT IRRACIONAL
- JA SIGUI PENA, GUERRA O PRESÓ
- Maleïts estudis
- SI NO FOS INTUICIÓ...
- No vull ser.