Cercador
Adormida
Un relat de: ITACAI un cop adormida, la teva pell va perdre aquella brillantor, si dona, sovint em deies que els estels ballaven al teu llit, repartint espurnes de felicitat. Ara estàs adormida, però em queda aquesta encantadora historia, la que sempre li explico a la Helena abans que marxi al món dels somnis , la teva veu tendre ja no es fa escoltar, la tendresa de les teves passes només criden als records, la teva olor, les teves lletres, tu, mai dormiran. La teva absència es fa dura, però les imatges que em venen al cap quant et recordo... com diu en Serrat 'Son aquellas pequeñas cosas'' que em fan tornar a viure. Els teus somriures... increïbles , encara penso si alguna altre persona podrà arribar a ser tan especial com ho ets tu.
El vent es vestia de les teves rialles i somriures, la vida es feia fàcil i encantadora, els somnis llavors tenien un altre significat, ara reprimim les llàgrimes per somriures i abraçades, estàs adormida, perquè no tornes a venir aquesta nit a explicar-me les teves aventures per Itaca ?
Ara la Helena s'adorm i no entén la teva absència, d'una cosa en podràs estàs segura, es fa gran i els somnis cauen per la seva dolça cara al recordar-te, com s'assembla a tu, en el seu somrís sempre apareixes tu, dorms i el temps pentina els carrers de melangia, però en les nostres vides destrossades són fortes, i et criden que sigues feliç somiant.
Bon viatge a ITACA
l´Autor
![Foto de perfil de ITACA Foto de perfil de ITACA](/imatges_autors/68117.jpg?rnd=1965597708)
122 Relats
334 Comentaris
143926 Lectures
Valoració de l'autor: 9.65
Biografia:
Itaca, petita Itaca
que lliures els camins
amb la sensibilitat
a frec de pell.
Que et corprenen instants
i et solquen la teva ànima
ja que ets tota emoció
i la teva veu clama
ajut per a comprendre
el patiment i el dolor
que et deixen amb la solitud
en el camí.
Aprendràs a viure
i et desitjo des del blau
que aquesta sensibilitat
que portes amarada al cor
no la perdis per res
durant la teva caminada.
Que no et posis cuirasses
que acceptis el patiment
com a llisó
sense repartir cap culpa
i esbrinar des de tu
a on t'equivocares.
Un dia potser ens separarem
del lloc on ara
tenim espai comú:
Et quedarà el poema
que et guarirà els instants
on no comprenguis res,
et portarà al moment
i et recordarà fidelment
quan d'aquell en sortires.
Això és el que he pretès
transformar els mots
en un record
perquè els dies de maror
i de temporal
trobis recer a una illa
que has assumit de nom.
(Josep Bonnín segura) gràcies.
Últims relats de l'autor
- Tardes
- Agafa'm la mà
- Ells t'han condemnat
- Dibuixarem un camí de llibertat, nosaltres, les dones.
- Estirada sobre el món
- Amistat trencada
- A ella
- La vida es bella
- Histories d'amor
- Buscant el teu somriure
- A l'Asturiana més maca
- Tu envoltat pel món
- Avui les coses canviaran
- Tu escoltem però no em fagis cas
- Dues copes besant-se en la matinada