Cercador
L'inventor d'andròmines
Un relat de: MàndalfUna llum polsosa il·luminava escassament l'habitacle. Les lleixes, les taules i el terra estaven atapeïts d'eines, de llibres, de pots, d'andròmines. Una olor penetrant dominava el taller, una barreja de fusta vella, ferralla, fum i antigues pocions.
L'Arnald, ajupit a sobre la taula de roure sota el llum d'oli, ajustava amb la seva acostumada minuciositat el rellotge. Li posà la tapa posterior i llimà els petits trocets de suro que en sobresortien. Li va donar corda amb la minúscula roda i se'l va penjar al coll. Immediatament va sentir el soroll rítmic de l'aparell recent inventat. Emocionat i delerós, arribava l'hora de la veritat, el moment que sempre esperava: provar la màquina. Veure si tot el temps esmerçat en el treball havien donat el seu fruit. Comprovar si el seu enginy sortia guanyador d'una vegada o seguiria sent un fracassat com sempre. El rellotge funcionava, si, però... i els seus efectes? Els efectes que ell li suposava?
Amb compte, endarrerí un mil·límetre la petita palanca lateral del rellotge. Miraculosament, aviat notà com se li desaccelerava el cor. La formiga de damunt del taulell semblava que avançava més a poc a poc. El ball de la flama del llum es frenà suaument. Una satisfacció increïble se li va penjar al clatell i als llavis li va brotar un somriure: el temps s'alentia?
Animat per l'èxit del primer intent, decidí continuar provant l'aparell i tornà a tirar la palanca endarrera dues fraccions més. Aquest cop la formiga avançava ranquejant, una pota rera l'altra. Una mosca del sostre es va despenjar lentament d'esquenes al terra i va donar la volta penosament. Les ales semblaven planejar en lloc de bategar. El foc ballava una dansa lenta. L'Arnald es va exaltar i una rialla fonda i pausada li brotà fantasmagòricament de la gola. No hi havia dubte: el temps s'alentia!
Impacient, decidí arribar fins al final en aquell mateix moment,... per a què esperar més? La prova definitiva. Tenia l'èxit al seu abast! Lentament tornà a moure la palanca, en aquella ocasió fins arribar al topall: el zero. El límit. De cop, el silenci i una quietud esfereïdora es van apoderar del lloc. No va tenir temps d'abaixar la mà, que es quedà quieta agafant el rellotge, el dit damunt del mecanisme. Ja no sentia el cor i els seus ulls es van quedar fixes mirant la mosca al mig del recinte, suspesa per una força misteriosa, les ales ertes i brillants. Els punts de pols descoberts pel lleuger raig de sol que travessava el finestró es mantenien quiets, parats. La flama del llum d'oli romania pintada com en un quadre. El fum tatuat a l'espai.
L'Arnald, l'inventor d'andròmines, resta immòbil en un món paral·lel, immutable des de fa una eternitat. La seva mirada està fixa en la mosca suspesa i el seu pensament concentrat dolorosament en avançar un mil·límetre el petit engranatge que ell va crear.
Comentaris
-
tempus fugit...[Ofensiu]Avet_blau | 01-11-2008 | Valoració: 10
Jugar amb el temps,
ara que sembla que algú fa anar la palanca endavant, i tot sembla massa accelerat.
I no coneixem la mesura ideal, a estones voldriem accelerar vivences penoses,
altres enlentir caricies i fer-les eternes:
...."tempus fugit"...
Avet_blau -
Ens ho envies a tribuna@guimera.info ?[Ofensiu]Antonio Mora Vergés | 19-06-2008 | Valoració: 10
Hola;
Tornem,
Ens ho envies a tribuna@guimera.info ? -
atrapat al temps...[Ofensiu]MarBlava | 21-03-2007 | Valoració: 10
i esclau de la seva pròpia creació.
M'agarada molt l'originalitat del relat i com el narres...
Desitjo que l'inventor sàpiga trobar una sortida a aqwuest parany.
Una abraçada -
L'inventor.[Ofensiu]Jofre | 12-05-2006 | Valoració: 10
Estic d'acord amb els comentaris que subratllen que l'atmosfera creada és bona.
Has fet ús d'un bon poder descriptiu.
El títol m'agrada perquè ajuda a revalorar la paraula andròmina (que per cert és ben col·loquial, però no la fem servir).
La idea és interessant i respon a aquesta dèria humana que tenim de poder deturar o alentir el pas del temps (sese preveure els riscos com esmentes tu mateix). Però és clar hi ha riscos, que ens quedi fins i tot el fum tatuat a l'espai.
Tots els trossos, les peces, hi són. El registre és el correcte per l'ambient.
Enhorabona.
Jofre.
PS
Una pregunta: algun motiu per triar el nom d'Arnald per protagonista?
-
Molt BO![Ofensiu]Enús | 31-01-2006
m'encanta la forma com descrius tots els moviments, tots els gestos tot molt ben detallat que cre una atmósfera en el teu relat boníssima. L'atmósfera en un relat és importantissima i en el teu cas li dóna moltíssima força!!!
SALUT! -
Emocionat i delerós[Ofensiu]XvI | 18-01-2006
Un relat dels que tots volem escriure, amb atmósfera, amb intriga, amb complicitat creixent cap a un final quasi desitjat, sense palla ni decoracions superflues. Molt lograda la imatge de "i una rialla fonda i pausada li brotà fantasmagòricament de la gola". Potser sobraria el darrer paràgraf si no fos per la frase final.
No et coneixia aquest registre encara. Ara m'obligarà a estar pendent de llegir-te més relats com aquest.
salutacions -
rectifico[Ofensiu]mjesus | 17-01-2006
volia dir segon, un segon. Per ara el temps no el podem aturar, per sort. si més no en aquesta dimensió. (?)
-
és original![Ofensiu]mjesus | 17-01-2006
m'ha recordat aquell segons que les científics ens han regalat aquest anys. Els petits personatges que hi poses sempre, formigues, mosques, li dónen als relats petites imatges de vida en moviement. És especial.
Salut! -
Espero[Ofensiu]Leela | 12-01-2006 | Valoració: 10
que aquesta maquineta no arribi al nostre magatzem, eh!!
Què et puc dir que no t'hagin dit ja?
M'ha semblat fabulós i molt ben escrit.
Ens has posat en situació molt bé, per arribar a un final esglaiador en què el pobre inventor lluita mentalment per poder fer que el rellotge torni al seu funcionament habitual.
M'ha agradat molt la reflexió que has fet:
com de vegades, amb l'ànsia que ens mou a fer coses que desijtem, encuriosits, no valorem el què pot succeir després i un cop fet passem hores, dies, mesos, i potser anys, amb el pensament:
concentrat dolorosament en modificar un mil·límetre algun petit esdeveniment que pensem que hem provocat
Sort que hi ha coses, que em sembla que ara com ara, no podrem tocar, com el cas del temps. ..
Bona reflexió sobre com prendre'ns les coses un cop fetes...
Un petó !
Leela -
Només volia dir-te[Ofensiu]Bruixot | 12-01-2006
que m'he enamorat del teu relat. Trobo que aquesta vegada l'has quadrat del tot. Sí, breu, concis, impactant, que et deixa un regust inquietant a la boca. M'ha encantat, el millor dels que t'he llegit sense cap dubte....
Bruixot -
Fantasia[Ofensiu]angie | 12-01-2006
per sort... Mentre el llegia, he fet un salt en el temps...si, de debó... la lectura m'estava portant a la mateixa sensació que vaig tenir fa 20 anys a l'illa de la Palma. Al centre, a la zona muntanyosa hi ha un tros de carretera que li diuen el túnel del temps perqué passes d'una zona de pluja a una d'un sol espaterrant..... i així m'he quedat ara... fóra d'òrbita amb el teu relat.
Bona recreació de l'ambient i com sempre original en la preparació.
El temps millor que passi, no?
angie -
Bon relat nanuuuuu[Ofensiu]foster | 12-01-2006
Ple d'imatges suggerents i amb una trama inquietant, sense obvietats, expressant-te amb subtilesa i ofici. Et felicito.
Només que m'he quedat curt... encara que potser aquesta és la gràcia en aquest cas, no sé si l'argument aguantaria massa més...
El final molt i molt bo, tant pel contingut com en la forma.
foster -
Esfereïdora...[Ofensiu]rnbonet | 12-01-2006 | Valoració: 10
... i mengívola història entorn temps/espai, que ja voldria Einstein haver-la inventada!
I l'insecte mosca present, com a aquella pel·lícula, també fantàstica, del científic que ... Bo, no te la conte, amic!
Canvi de registre? "Paradeta" en el camí?
Tu ja saps... Salut i rebolica! I farça... on siga i calga! -
Ostres!!![Ofensiu]ROSASP | 11-01-2006
Has dibuixat el moviment de tot plegat amb unes descripcions acurades i alhora etèries. Has deixat penjat el temps d'un fil i gairebé m'he quedat sense respirar...
L'inventor d'andròmines va anar més lluny del que mai havia somiat i es va quedar irremissiblement en un espai indefinit.
Sabríem nosaltres on estar el llindar d'aquesta porta sense retorn, si tinguéssim aquell rellotge a les mans?
Ostres, els relats fantàstics m'encisen i ves per on tots em fan pensar...
De debó que m'ha agradat la idea i els decorats, és com si ho hagués pogut veure i sentir. Me'l enduc a favorits!
Petons Mandalf!
-
La Banyeta del badiu | 11-01-2006 | Valoració: 10
´Bonísim !!!.
Si és llegeix bé, dòna una sensació
d'angoixa.Aquest relat té un aire aquells que feien a la TV quan jo era petita"Histórias para no dormir", no m'ho deixaven veure, però jo sempre m'esmunyia per tot arreu i ho veia, desprès estava "cagada" de por tota la nit.
Doncs com et dic : ÉS BONISIM !!!.
Un petonet. Pilar
Valoració mitja: 9.88
l´Autor
![Foto de perfil de Màndalf Foto de perfil de Màndalf](/imatges_autors/89228.jpg?rnd=1905100819)
79 Relats
648 Comentaris
131715 Lectures
Valoració de l'autor: 9.78
Biografia:
Descobrint els colors de l'aigua he anat a parar aquí i ara em trobo compartint amb vosaltres aquest espai d'aigües clares de diferents tebieses i sabors...Ves quin dilema, senyor!
digueu-mes que és lo millor
si xurrupar un carajillo
o glopejar un cigaló.
Com podeu veure també sóc poeta
(de la Ribera d'Ebre).
gixpp@yahoo.es
Últims relats de l'autor
- Enmig del camp de blat
- Quina alegria!
- Barcelona fantàstica
- Segur que al planeta Froguis no hi ha verdura
- Un bon fitxatge
- Crims imperfectes amb atenuants perfectes
- Quin festival, tio, per cagar-s'hi!
- "Com arribar a ser un/a escriptor/a bo/na i famós/a" - Pròleg del llibre pel mateix autor, o sigui servidor.
- Aquesta tarda m'he empatollat amb un relat sobre mamuts i l'he hagut d'acabar de pressa perquè fan el Barça a les vuit
- Busca feina en Pau Clapet, poeta del Poble Sec
- Com aconseguir més comentaris que "Les dones també ens fem palles"
- 69 teories sobre la invenció del 69 (*)
- Perquè em vaig cruspir la caputxeta
- Acudit explicat a la manera relataire
- De com m'he pogut estalviar 500 segles de netejar peroles al purgatori amb una mica de sort i rebolicant