Cercador
LES DUES MORTS D´ERMESSENDA
Un relat de: montserrat vilaró berenguerErmessenda no era una princesa ni una reina. Era la meva mascota. El nom si que el devia a una reina. Jo tenia uns 10 anys i em va captivar un llibre d historia de Catalunya que un veí amant dels llibres em va donar perquè llegís dient : Te això a la teva escola no té’n diran ni un borrall, colla de fatxes¡. Si i encara que siguin monges fatxes igual¡
Jo que era una noieta a qui el llegir li feia perdre l’escriure amb gran reverencia el vaig prendre a les meves mans i el vaig llegir com si fos un tresor preuat i Ermessenda que va morir en un poble no gaire lluny del meu va cridar-me l atenció i a vegades inclús em repetia m’hauria agradat que els meus pares m’anomenessin així.
Però be la meva mascota no era un gat ni un gos ni res semblant, era un porquet. Vaig tenir la sort de viure la meva infància en una masia voltada de
natura i animals. Quantes hores no he passat mirant els pollets, conillets i vedellets. Gaudia com una ximpleta ,els animals han set una de les meves grans passions. Suposo que ara entendreu si us dic que el meu ofici es ser veterinaria.
Va ser un dia fred d hivern, al deixar la bicicleta al tornar de l´escola vaig veure el meu avi Francesc amb un garrinet a les mans.
Avi ja son nats ? .
Doncs mira nena si, però aquest es molt petit i la seva mare en te masses no el podria alletar bé així que el sacrificaré
Tot va ser dir això que li vaig prendre el garrinet de les mans m’entres li deia.
Avi de cap manera, jo li donaré biberó i creixerà i es fera fort.
Nena, si no et viurà deia el avi. Ho provaré vaig dir tota decidida.
Cal dir que vaig necessitar la complicitat de la iaia . Amb una caixa li vaig fer un llitet i vaig posar un jersei meu vell perquè no tingues fred inclús li vaig posar una borsa d’aigua calenta.
El porquet era rosat i tendre i el vaig estimar al moment de tenir-lo als meus braços. L avia em va dir era femella i la vaig anomenar així Emerssenda, però a casa tots li deien la Senda.
I va créixer i es va fer forta i em seguia per tot arreu igual un gosset, fins que es va fer tant grossa que el meu pare va dir seria hora de que pogués ser mare. I va ser una bona mare i ella em coneixia i l anava a veure cada dia, com l’estimava . I varen passar uns anys i vaig fer prometre al meu pare que mai la sacrificaríem que moriria de vella a casa. I tenia garrins i el cicle de la vida anava avançant fins que un dia no la vaig trobar al lloc de costum. Esverada vaig anar corrents cridant al pare i avi per veure on era Ermessenda i varen dir-me s’havia mort i el pare amb el tractor la va enterrar al camp mes allunyat de la masia.
Vaig plorar molt , jo estimava la meva Ermessenda i em costava saber que no la tornaria a veure mes. Però a la vida tot passa, jo vaig anar a estudiar a la capital i el record de la meva trugeta s anava esvaint. Mes per l'Emersenda vaig tornar a plorar anys mes tard. Un dia el pare em va dir , saps el teu porc no el vaig enterrar amb el tractor, el teu avi la va vendre per fer llonganisses, era molt velleta i també s’hagués mort igual.
Us juro que vaig tornar a plorar , m’entres acusava al meu pare m’havies promés, m ho havies promés. Per mi va ser com si s’hagués mort dues vegades l´Ermessenda.
Tambe haig de dir que vaig aborrir les llangonisses.
Jo que era una noieta a qui el llegir li feia perdre l’escriure amb gran reverencia el vaig prendre a les meves mans i el vaig llegir com si fos un tresor preuat i Ermessenda que va morir en un poble no gaire lluny del meu va cridar-me l atenció i a vegades inclús em repetia m’hauria agradat que els meus pares m’anomenessin així.
Però be la meva mascota no era un gat ni un gos ni res semblant, era un porquet. Vaig tenir la sort de viure la meva infància en una masia voltada de
natura i animals. Quantes hores no he passat mirant els pollets, conillets i vedellets. Gaudia com una ximpleta ,els animals han set una de les meves grans passions. Suposo que ara entendreu si us dic que el meu ofici es ser veterinaria.
Va ser un dia fred d hivern, al deixar la bicicleta al tornar de l´escola vaig veure el meu avi Francesc amb un garrinet a les mans.
Avi ja son nats ? .
Doncs mira nena si, però aquest es molt petit i la seva mare en te masses no el podria alletar bé així que el sacrificaré
Tot va ser dir això que li vaig prendre el garrinet de les mans m’entres li deia.
Avi de cap manera, jo li donaré biberó i creixerà i es fera fort.
Nena, si no et viurà deia el avi. Ho provaré vaig dir tota decidida.
Cal dir que vaig necessitar la complicitat de la iaia . Amb una caixa li vaig fer un llitet i vaig posar un jersei meu vell perquè no tingues fred inclús li vaig posar una borsa d’aigua calenta.
El porquet era rosat i tendre i el vaig estimar al moment de tenir-lo als meus braços. L avia em va dir era femella i la vaig anomenar així Emerssenda, però a casa tots li deien la Senda.
I va créixer i es va fer forta i em seguia per tot arreu igual un gosset, fins que es va fer tant grossa que el meu pare va dir seria hora de que pogués ser mare. I va ser una bona mare i ella em coneixia i l anava a veure cada dia, com l’estimava . I varen passar uns anys i vaig fer prometre al meu pare que mai la sacrificaríem que moriria de vella a casa. I tenia garrins i el cicle de la vida anava avançant fins que un dia no la vaig trobar al lloc de costum. Esverada vaig anar corrents cridant al pare i avi per veure on era Ermessenda i varen dir-me s’havia mort i el pare amb el tractor la va enterrar al camp mes allunyat de la masia.
Vaig plorar molt , jo estimava la meva Ermessenda i em costava saber que no la tornaria a veure mes. Però a la vida tot passa, jo vaig anar a estudiar a la capital i el record de la meva trugeta s anava esvaint. Mes per l'Emersenda vaig tornar a plorar anys mes tard. Un dia el pare em va dir , saps el teu porc no el vaig enterrar amb el tractor, el teu avi la va vendre per fer llonganisses, era molt velleta i també s’hagués mort igual.
Us juro que vaig tornar a plorar , m’entres acusava al meu pare m’havies promés, m ho havies promés. Per mi va ser com si s’hagués mort dues vegades l´Ermessenda.
Tambe haig de dir que vaig aborrir les llangonisses.
l´Autor
![Foto de perfil de montserrat vilaró berenguer Foto de perfil de montserrat vilaró berenguer](/imatges_autors/1038764.jpg?rnd=206544248)
464 Relats
1635 Comentaris
331894 Lectures
Valoració de l'autor: 9.89
Biografia:
Tota la meva vida he sigut lletraferida. M'agrada molt escriure, perquèa dins meu està ple d'històries i tinc com una necessitat d´explicar-les
Per mi és un plaer compartir somnis i pensaments amb qui tingui la paciència de llegir i procurar entendre els meus humils escrits ,fets amb tot el meu cor. Moltes gràcies per la vostra gentilesa.
Últims relats de l'autor
- FÀBRICA DE PARAULES
- NAGHIB MAHFOUZ I KHAN EL KALILI
- L´ELEFANT D´EGIPTE
- TROBADA AMB ISIS
- ELS COLOSSOS DE MÈMNON
- DE LUXOR A ASSUAN
- LES QUATRE PASSAREL-LES I EL NIL
- AEROPORT DE LUXOR
- UN AVIÓ DE CINQUANTA ANYS
- COSIR AMB ELS MORTS
- MARISCADA AL CAIRE
- ELS ULLS DEL NIL
- Somnis d’ estiu
- MALEÏT TRETZE
- Sant Jordi