Cercador
La llibreta vermella; Vuitè capítol: L'empremta d'un instant
Un relat de: copernicDurant una temporada em vaig dedicar, a estones lliures, a l'art de la fotografia. Amb la perspectiva que em donen els anys passats, ara me n'adono que amb la retenció del temps en un instant buscava la immortalitat, la pervivència d'un moment, que, com tots, és irrepetible. Cercava la bellesa, en aquells moments, en la llum (fascinat des de que el vaig descobrir per la pintura de Sorolla), en les imatges, en la composició, en les línies, en els volums. Durant dos o tres anys vaig fer unes dues mil fotografies. Anava, sempre que podia, amb la meva bossa de color crema, en la qual portava el cos de la cambra, una PRAKTICA LTL 3 reflex i les diferents lents, des del gran angular fins al teleobjectiu; algun filtre, algun accessori, carrets, etcètera.
Va ésser un període intens, subjugat per la llum i el color. Vaig immortalitzar el cel de tramuntana del capvespre, la sortida del sol sobre un Mediterrani profund i calmós, les capritxoses formes de les gotes de pluja sobre la carrosseria d'un cotxe aparcat. També vaig fer retrats: Noies, models no professionals, de les quals vaig esdevenir notari de la seva bellesa fugissera. Sempre veia les persones, els objectes, el paisatge com un element susceptible d'ésser fotografiat. De vegades em maleïa, davant la magnificència de l'espectacle canviant d'un capvespre, per no haver portat la cambra. Era un caçador, un ensumador de fotografies, fins al punt que, quan anava amb alguna persona i portava la meva Praktica, l'oblidava completament i em dedicava a mirar pel visor i disparar una i altra vegada. No solament em seduïa la temàtica si no també l'enquadrament. Aquest és un aspecte que depèn totalment del fotògraf i que pot variar ostensiblement el resultat final. Un mateix tema pot tenir així mil imatges diferents, cada una d'elles interessant. Alguna pot resultar original, altra sorprenent o bé conformar un entrellat de línies i volums dotat d'un gran atractiu. Quan experimentes amb la càmera descobreixes un món infinit de possibilitats, ple de colors, formes i textures que t'atrapa i et captiva.
Per què ho vaig deixar? A vegades penso ( I també ho creia llavors) que em vaig adonar que la bellesa d'un moment no la podia captar, en tota la seva extensió, una imatge. Que, encara que molt important, la vista no és l'únic sentit que intervé en una percepció vital i que la impressió d'un moment que queda en el nostre cervell és impossible d'enregistrar per una càmera fotogràfica. Vaig pensar llavors que aquella recerca d'aquest quelcom intangible és també una característica comuna d'escriptors, pintors, escultors, arquitectes...Tots els artistes busquen il·lusòriament reflectir les sensacions que els hi produeix la natura, l'amor, la memòria, les emocions. El resultat és sempre insatisfactori. L'obra d'art no és mes que la plasmació de la incapacitat notòria de materialitzar el que pertany al pantanós i movedís terreny de l'inconscient.
Comentaris
-
No sé si és que coincidim en edat i, per tant,...[Ofensiu]Calderer | 18-03-2009
...vam viure esdeveniments i èopoques similars...però sovint trobo en els teus escrits la meva joventut.
Jo també em vaig aficionar a la fotografia i també anava amunt i avall amb les lens i els filtres. I una xicota que tenia per aquella època també va patir les meves dèries retratistes.
El que recordo més és aquella distorsió en la visió de les coses que tu expresses tan bé "Sempre veia les persones, els objectes, el paisatge com un element susceptible d'ésser fotografiat" .....i pensaves això amb un angular, això amb un tele o amb un filtre de UV...
Ara em passa una cosa semblant amb la narració. Quan algú m'explica una història quan veig una pel·licula o escolto una notícia per la ràdio imagino com es podria narrar: en primera o en tercera persona, com un diàleg, in res media... Molt curiós.
Ho he passat molt bé llegint els teus records. Em sembla que retrocediré amb primer capítol d'aquesta llibreta i aniré llegint....a poc a poc perquè cada vegada tinc menys temps.
Salutacions
Lluís -
...[Ofensiu]Xantalam | 01-02-2009
Totalment d'acord amb tu. L'art és això que expliques molt bé; diuen que és un intent, que no esdevé mai. Per això l'artista es caracteritza per la cerca constant, i la constant insatisfacció amb el que fa.
Un text molt agradable de llegir on expliques la teva experiència. M'encanta la fotografia, per bé que mai m'he dedicat massa, per manca de temps, és una afició que tinc pendent de desenvolupar, com tantes altres coses.
Ens veiem a la Gigatrobada!
Xantalam
l´Autor
![Foto de perfil de copernic Foto de perfil de copernic](/imatges_autors/6969.jpg?rnd=465037391)
338 Relats
1182 Comentaris
392611 Lectures
Valoració de l'autor: 9.78
Biografia:
Per qüestions de feina he hagut d'interompre la meva producció periodística i literària. Després del tsunami i amb l'aigua al seu lloc torno a començar: Déiem ahir...Últims relats de l'autor
- Buit existencial
- Així s'escriu la història
- Sobirania
- La llibreta vermella (Final)
- Junts per sempre
- Un crit que no té preu
- Com una segona pell
- Syntagma
- La solució
- Gat per llebre
- Allò que no sona
- Cançons que m'agraden: "Your song" d'Elton John
- Cançons que m'agraden: "Imagine" de John Lennon
- Cançons que m'agraden: "You're in the army, now" d'Status Quo
- Cançons que m'agraden: "Maria" de Blondie