Cercador
Intentant-me amagar en la nit
Un relat de: Sergi Elias BandresOnes gegants
que em fan abandonar les esperances
Paraules de polítics
que em provoquen sentiment d'absurd i buidor
Regals del cel
que encara que només siguin gotes d'aigua contaminada
puc beure
Muntanyes llunyanes
que em fan pensar en com passa el temps
en aquest planeta
que tot ho amaga a la societat
no ens adonem de res
no tenim ganes de fer res
explica'm llibre
que sol que t'he deixat
Males cares
per culpa de les depressions
Gent gran
que camina sense esperar res
Però la majoria de tot això,
tret de la poca natura,
no són pensaments negatius?
Què et passa,
sergi?
Ja et tornes a enfonsar?
Sí, i en un mar absurd,
sense vaixell i sense aigua.
Potser el món és massa modern, per a tu.
Sí, però si no, segurament, seria massa antic.
És molt difícil passar a la pàgina següent.
Passions absurdes...
Ulls expectants per a veure quelcom
que trigarà molt, a venir
per què hi ha tantes coses que valen diners?
a prendre pel cul!!!
però que difícil és
mantenir aquesta ràbia continguda!!!
es necessita serenitat...
però que difícil és,
en aquest estat opressiu!!!
però és de nit,
i la nit sempre em guarda quelcom de màgic,
si no hi ha mal de cap...
això és el que espero,
que la nit em transformi el cor
per a sortir a passejar pel paradís,
per a recordar poetes
que han mort sense escriure res,
per sentir quelcom de tendre
en la meva sang,
en el meu pit,
en un pensament evasiu
inventat per fer real
tot allò que en aquests instants
sembla impossible
però la pregunta és:
per què sembla impossible?
ui... això no ho saben ni els troncs dels arbres,
ni els follets
ni les figures que guarden ben amagada la seva dimensió
o sigui que jo... jo menys!
expliqueu-me,
fulles mortes en la batalla,
on és el vostre arbre
va morir fa temps, com nosaltres
puc parlar amb ell?
no et deixarem
déu meu, no em puc enfrontar amb vosaltres,
fulles mortes...
sí que pots!!!
però i els meus sentiments??
a prendre pel cul!!!
i allà mateix em van matar...
i vaig poder parlar amb l'arbre que jo buscava...
què hi fas, aquí,
criatura deplorable?
per què, oh arbre, sóc una criatura deplorable?
perque ets humà
però tinc sentiments...
no: no en tens, de sentiments
bé... no t'ho puc demostrar,
però juraria que en tinc
ho veus? ja dubtes
però és que estic confós...
què m'has d'explicar, a mi?
fot el camp!!!
i des de llavors que penso que la vida és un càstig
sergi
Comentaris
-
ginebre | 08-03-2007
si que tens sentiments. Molts. Tots els teus relats estan plens de sentiments. Ets sensible, savi i lúcid, els teus escrits ho demostren. Endavant!! Respira fondo, sense presses, amb consciència i endavant!!
Una abraçada per tu. -
No t'amaguis[Ofensiu]Naiade | 08-03-2007 | Valoració: 10
Aquets relat, crec que mostra molt be el teu estat.
M'agrada quan et comuniques em la natura, expressant la teva disconformitat amb gran part del que et rodeja. Estic d'acord amb tu en quant als politics, la opressió, la societat mig alineada, una mica potser com el meu "futur imperfecte", on t'agraeixo el teu comentari, tan pròxim al que opino realment, encara que jo sempre penso que ens en sortirem, encara que evidentment que ja estem pagant algunes conseqüències, no ens hem de deixar atuir. No tothom esta adormit, ni alineat, som molts que pensem i intentem lluitar per millorar el que tenim.
Ha per cert no hi llegit el "Món feliç", penso llegir-lo, perquè no ets l'únic que hi ha trobat similituds em el meu relat.
Be ja t'he fet un bon manuscrit. Acabo tot desitjant-te que trobis el que tan anheles a la vida i sobretot no pensis que la vida és un càstig, hi ha moltes coses bones per gaudir-les, nomes cal intentar ser positiu i les veuràs.
Una forta abraçada de Naiade la lluitadora
l´Autor
![Foto de perfil de Sergi Elias Bandres Foto de perfil de Sergi Elias Bandres](/imatges_autors/116465.jpg?rnd=2086535292)
647 Relats
1856 Comentaris
524215 Lectures
Valoració de l'autor: 9.87
Biografia:
L'armonia commou la selva verge de paratges interexternalitzats mentre els estels ens somriuen dolçament i les nits i els dies es confonen en boira d'un nou color que brillarà per la mare universal que va fer-nos i cerquem cuidar... si és que aquestes paraules contenen cert ressò d'esperança en un món tan difícil i complicat.Últims relats de l'autor
- DE TANT QUE L'ABSURD ENS OBSTRUEIX MOLTS CAMINS
- ESCAPADA A RISC
- ENVRAVACIONS
- M'HAN SUÏCIDAT
- GOIG D'ANHEL DE VERITAT
- A LA FI, VIA LLIURE
- CANT A L'ARMONIA SENSE AMO
- SOMNIO QUE M'ESPERES, PERÒ BOJAMENT
- LES NOVES PRIMAVERES
- Reflexió jo-jo
- RESSORGIMMENT IRRACIONAL
- JA SIGUI PENA, GUERRA O PRESÓ
- Maleïts estudis
- SI NO FOS INTUICIÓ...
- No vull ser.