Cercador
Instants
Un relat de: David Gómez SimóHa tornat durant la nit. Picant portals i rebotant pedres contra els vidres de les cases. Cridava: Et trobaré! Et trobaré!, mentre ella s'encongia atemorida en el meu llit.
Li llegeixo fragments del Lazarillo, els que em semblen més divertits, asseguts a prop de la llar. Em mira embadalida, no sap de lletres i vol beure's les paraules per després fullejar el llibre i provar de desxifrar-lo.
El mossèn m'ha fet un apart diumenge, desprès de missa.
- Qui hi ha a casa teva què no ve als sagraments? - pregunta.
- Ningú – he mentit.
M'he penedit al moment. No vull condemnar la seva ànima ni la meva més del que ja ho estan amb una mentida. Però com dir-li al mossèn?
Haurà de ser en confessió.
De petits jugàvem tots tres a les golfes de ca l'Alzina. Ella, en Badoc i jo, trescàvem feliços il·luminats pels rajos de sol que entraven per les lluernes.
- Em pega, em pega molt – plorava.
Jo l'estrenyia contra el meu pit, com si fos un ocellet ferit i espantat.
- Avé Maria Puríssima.
- Sense pecat concebuda.
- Pare confesso que he pecat.
Mossèn Ramon calla a l'altra costat de la ventalla de fusta. La respiració feixuga m'arriba com un panteix amenaçador.
- Digues, fill. Quin pecat corprèn la teva ànima?
- He mentit, Pare: ella s'està a casa amagada d'en Badoc. Vaig ajudar-la a fugir, perquè l'estimo.
- Heu comes el pecat de la carn?.
- Sí.
- Fill meu, això és molt greu! Com és què has deixat que l'Eva temptadora et desvii del bon camí?
- Ja us ho he dit: l'estimo. El de ca l'Alzina la colpejava ara i adés. Va venir a trobar-me plorosa i amb el cos baldat. El meu deure d'home era protegir-la.
- Ben cert és que en Badoc té el cor fort i que de vegades pot ser agressiu, però sempre es penedeix i prega a Deu de genolls.
- Pare!
- No alcis la veu a la casa del Senyor. El deure de tota muller és respectar i cuidar del marit que Deu, en la seva misericòrdia, ha tingut a bé donar-li. Fugir deixant de complir amb llurs obligacions és un pecat molt greu!
- Però li ha fet mal. Jo ho he vist!
- Abans de res, has de preguntar-te que ha fet ella per mereixa aquest càstig.
La sang se m'encén a les galtes mentre pregunto:
- No ens ajudareu, Pare?
- No puc perdonar-vos mentre no rescabaleu l'honor malmès. Ha de tornar a casa.
No el deixo acabar. M'aixeco de la genuflexió i faig per marxar.
- Guardeu-vos la vostra benedicció, no la necessitem. Deu ens mira i ens entén.
Sento darrera meu com s'obre la porta del confessionari i a mossèn Ramon que em crida una, dues, vegades pel nom atreien l'atenció de les beates que preguen a aquelles hores. No em giro. Surto de l'església per no tornar-hi mai més.
Comentaris
-
Diuen certs crítics...[Ofensiu]rnbonet | 14-03-2013
...que allò que perdura en moviments literaris és la descripció i l'enfurismament en allò que alguns anomenen "quotidià i vilatà", que són, al capdavall, universals. Tolstoi, per exemple.
I la teua narració transcorreix en aquests 'eixos': bonhomia, denúncia d'una realitat, religió, amor, ... amb pinzellades gens abstractes -al meu entendre impressionistes- d'un fet que molts coneixem.
PS. Ben retrobat, amic, a RC. Salut i rebolica! -
I així estem![Ofensiu]Aleix de Ferrater | 12-02-2013 | Valoració: 10
Aquest diumenge passejava per un barri perifèric de Barcelona, veient àvies amb sabatilles i bata, passejant el gos, nois escoltant rap a tota màquina, bars plens només d'homes, mirades cap a un desconegut que els obserbava i vaig sentir l'alè que descrius. Llavors era potser comprensible. Situo el teu relat fa segles, preciosament descrit i escrit, amb un llenguatge històric de treure's el barret, explicant uns fets que, encara avui, es repeteixen, per desgràcia. Si l'ha pegat, per alguna cosa deu ser. això, que sembla tan bèstia, és tan vigent encara! Magnífica reflexió David, preciosament escrita i perfectament ambientada en l'ahir. Una forta abraçada.
aleix
l´Autor
![Foto de perfil de David Gómez Simó Foto de perfil de David Gómez Simó](/imatges_autors/36434.jpg?rnd=2030663210)
98 Relats
494 Comentaris
144911 Lectures
Valoració de l'autor: 9.68
Biografia:
I si us plau, Bloom, estigues atent a aquest detall:no omplis la casa de mobles i d'altres objectes,
si us plau, guarda espai per a la bellesa,
perquè la bellesa hi càpiga: una escletxa a la dreta
de qui entra, per exemple.
Que les coses belles siguin el teu lloc de vigia;
doncs el món, com qualsevol altra cosa,
només es torna bell quan per la bellesa és mirat.
Un viatge a l'Índia
Gonçalo M. Tavares
Últims relats de l'autor
- Un encontre inesperat.
- En nom de Déu.
- Subjecte en observació
- El teu nom és vent.
- Mateu Garcés, detectiu privat
- Com ho fareu per arribar al temple?
- Dos cops. Dos.
- La darrera trapelleria.
- Carta al director d'un pare preocupat
- Cançó d'amor (o una cosa així...)
- Corre, corre, adolescent.
- En la mar com en el cinema.
- Una nouvinguda
- L'ombra en un carrer fosc.
- Un estudiant entra en una llibreria...