Cercador
Fullaraca
Un relat de: copernicFa uns dies la tramuntana va arribar també aquí, a Girona. No és habitual que aquest vent que bufa amb força a l'Empordà es passegi amb arrogància per tots els racons de la ciutat. Quan això succeeix a l'hivern i arribes a un carrer que dona al nord, sents una bufetada gelada que t'estremeix, t'arronses dins la roba posant les mans a les butxaques i desitges amb delit irrefrenable la tornada al caliu de la llar. De moment però, aquest vent eixut que et vigoritza i revitalitza s'ha trobat aquest dies amb la tardor més esplendent. Les fulles caigudes dels arbres, recaragolades, seques i rebregades s'arrosseguen aquest dies per les avingudes cada vegada que passa algun cotxe. Empeses per l'aire, fugen carrer avall i el fregadís amb l'asfalt provoca una remor que s'imposa sobre el brogit quotidià de la ciutat. Quan para el vent o no hi ha trànsit, tot aquest detritus vegetal s'amuntega en congestes ocràcies.
En el Parc Central la carícia del sol en aquest dies tan curts s'agraeix, sobre tot en els diumenges, en que la ciutat recobra el bon sentit i oblida per unes hores aquest anar i venir sense arribar enlloc en que hem convertit les nostres vides. En els parterres sembrats de gespa les fulles caigudes puntegen de daurat el verd brillant. Els arbres s'esmercen a lluir el seu fullam en el joc capriciós dels contrastos. Encara els hi queden alguns dies per trobar-se despullats, brandant les branques nues al cel, com dits implorant l'escalfor del sol. Avui encara puc observar algunes fulles verdes, escasses, en mig del groc desmaiat imperant.
En el passeig principal l'arbreda ofereix al visitant un espectacle multicolor. Els verds, els ocres, els ataronjats, els vermells, els morats, els marrons torrats s'imposen en el panorama tardoral. El terra és una catifa de matisos cromàtics. Alguna fulla aguanta estoica però oscil·lant la darrera embranzida de l'aire que pot acabar accelerant la seva caiguda. No circulen massa cotxes en aquest matí de fals hivern i els pocs passejants que cerquen l'escalf del sol declinant no et distreuen d'aquesta inequívoca metàfora del pas del temps. Només gaudim de la vida quan ens parem, quan observem, quan som conscients per uns pocs moments de l'etern cicle de la natura que es renova cada any en aquesta mena de pluja vegetal, en aquesta impressionant exhibició de colors que precedeix la monòtona grisor de l'hivern.
Comentaris
-
...[Ofensiu]Clar de lluna | 04-03-2008
...Només gaudim de la vida quan ens parem, quan observem, quan som conscients per uns pocs moments de l'etern cicle...
...quines paraules més boniques. M'agrada imaginar-me el que dius, no a Girona, sinó al Montseny, a la Garrotxa, als Pirineus o al mig de qualsevol altre paratge natural, sense cotxes, cases i gent!!! Silenci i remor de natura. La tardor és meravellosa, ens brinda els millors colors de l'any, les millors postes de sol, les últimes calors, els primers freds,...
Un plaer llegir-te! Text ben estructurat, amb vocabulari ric i coherent.
Una abraçada!
l´Autor
![Foto de perfil de copernic Foto de perfil de copernic](/imatges_autors/6969.jpg?rnd=1466656149)
338 Relats
1182 Comentaris
392638 Lectures
Valoració de l'autor: 9.78
Biografia:
Per qüestions de feina he hagut d'interompre la meva producció periodística i literària. Després del tsunami i amb l'aigua al seu lloc torno a començar: Déiem ahir...Últims relats de l'autor
- Buit existencial
- Així s'escriu la història
- Sobirania
- La llibreta vermella (Final)
- Junts per sempre
- Un crit que no té preu
- Com una segona pell
- Syntagma
- La solució
- Gat per llebre
- Allò que no sona
- Cançons que m'agraden: "Your song" d'Elton John
- Cançons que m'agraden: "Imagine" de John Lennon
- Cançons que m'agraden: "You're in the army, now" d'Status Quo
- Cançons que m'agraden: "Maria" de Blondie