Cercador
Esclataran
Un relat de: Sergi Elias BandresSóc foc, sóc blau, sóc vermell com el foc d'una matinada. I tot jo entro dins meu i trobo paradisos, que es fonen, que es fonen... que es fonen en un toc de guitarra, i la guitarra contempla l'espai immens que crida salvatgement els monstres amagats, amagats en les cavernes de budistes i dissidents, amb escopetes d'aigua de mar, de mar de júpiter. I la taca roja m'il.lumina, m'il.lumina bojament, i jo deliro entre espasmes de plaer, en un desig amorós cap a tu, estimada criatura, mentre exploro els fons rosats dels teus mars infinits que desprenen mel d'abelles gegants i màgiques, que em punxen alegrament i jo vibro com una serp enfollida.
Avui que el temps és mort, i que et puc tenir com a companya d'aventures més exòtiques que el més enllà, observo aquesta terra feta calma, que es desnodreix a base de lluites absurdes com el crit de les roques de l'infern, que respon des de sota amb paraules tan divines com antany.
El dolor de la gent ferida s'ha de fer calma, i aquesta calma cicatritzar en nom de venus. Pietat! Demana la gent desconsolada. És clar! Dic jo a la meva habitació. Monstres que governeu el món, que us mengin les serps, que sigueu carn per als bells i majestuosos elefants!
Univers... gran univers! Pronúncia les teves paraules i fes justícia! Fes que desaparegui tot aquell qui sent l'odi profund i cruel per plaer, per un plaer creat per ell mateix, per gaudir a costa de l'altra gent i després veure-ho com un espectacle de circ... no som cap circ! EXISTIM! Som carn! Carn de joc brut! Deixeu de jugar amb nosaltres, que més que un espectacle jo crec que som poetes silenciats, amb ganes de cridar amb ràbia el que sentim profundament! Us vam regalar el nostre amor, si... i en vau fer bocins!
Les nostres paraules esclataran algun dia...
Comentaris
-
esclatar sí[Ofensiu]Joan G. Pons | 06-07-2008 | Valoració: 9
Les teves paraules esclaten dins meu.
-
i esclaten![Ofensiu]franz appa | 05-07-2008
Poetes silenciats que com Ícar han volat i han caigut, potser (un poema de xavier navarro el recrea avui també). Però queden les paraules, esclatant, en un tornaveu que clama des de l'abisme.
Redempció pura i rabiüda, aquest text teu té una força diamantina.
Passió i contundència.
Salut tinguis,
franz
Valoració mitja: 9.67
l´Autor
![Foto de perfil de Sergi Elias Bandres Foto de perfil de Sergi Elias Bandres](/imatges_autors/116465.jpg?rnd=1287470346)
647 Relats
1856 Comentaris
524215 Lectures
Valoració de l'autor: 9.87
Biografia:
L'armonia commou la selva verge de paratges interexternalitzats mentre els estels ens somriuen dolçament i les nits i els dies es confonen en boira d'un nou color que brillarà per la mare universal que va fer-nos i cerquem cuidar... si és que aquestes paraules contenen cert ressò d'esperança en un món tan difícil i complicat.Últims relats de l'autor
- DE TANT QUE L'ABSURD ENS OBSTRUEIX MOLTS CAMINS
- ESCAPADA A RISC
- ENVRAVACIONS
- M'HAN SUÏCIDAT
- GOIG D'ANHEL DE VERITAT
- A LA FI, VIA LLIURE
- CANT A L'ARMONIA SENSE AMO
- SOMNIO QUE M'ESPERES, PERÒ BOJAMENT
- LES NOVES PRIMAVERES
- Reflexió jo-jo
- RESSORGIMMENT IRRACIONAL
- JA SIGUI PENA, GUERRA O PRESÓ
- Maleïts estudis
- SI NO FOS INTUICIÓ...
- No vull ser.