Cercador
EL MAR INNOCENT
Un relat de: montserrat vilaró berenguerLa Marta l' estiu dels catorze anys va ser de descobertes. Una de les seves ties passava les vacances a Llafranc i l' altre va dir, nena vols venir l' anirem amb el cotxe a veure el dissabte i potser ens quedarem pel diumenge, si trobem lloc a la fonda. Amb el vist i plau dels pares la noieta va agafar el seu biquini vermell, perquè era vermell ho recorda encara avui, la seva tovallola amb motius mariners i el cabàs que havia comprat a Mallorca per setmana Santa en una excursió parroquial. I de bon matí agafarem el cotxe cap a Llafranc. La Nena era somia truites i badava amb el bonic paisatge de boscos fins que per fi vàrem albirar el mar. A mig camí varen menjar un entrepà de truita que la mare els havia fet. A Marta sempre li han agradat els entrepans freds de truita i si pot ser mirant la mar. La fonda de la tia era enmig del poble i després de deixar maletes i constatar que havia lloc també per les dues varen anar a la platja. La Marta era una nena alta i prima i al costat de les ties i de dues amigues de les ties cridava l' atenció per la seva joventut. La Nena no era conscient de res , jugava amb la sorra i es banyava feliç. A l'hora de dinar a la petita fonda varen seure al costat de un matrimoni anglès que portava un noiet de la seva edat, va veure és coneixien i amb gestos i com els indis varen quedar per la tarda anar amb un banquet que feia una volta per la costa.
Per la tarda així ho varen fer. A la noieta li varen dir que segués al costat del Christopher, com així hi va fer. No sabia ni un borrall d' anglès i era molt tímida. El noi parlava poques paraules de Castella però van descobrir que els dos estudiàvem francès i ja varen entendre's. El noi li va dir que eren de Manchester, era fill únic i el tenien molt controlat els seus pares, més o menys com jo va pensar la Marta i li va somriure mentres es tapava les cuixes que quedaven al descobert dels seus shorts de texà blau. No varen dir grans coses miraven el mar els dos, el noiet era ros amb ulls blaus i primet com el pare,la mare era grassoneta i riallera i estava vermella com un tomàquet.
Al tornar del passeig hi havia sardanes i la tia més simpàtica intentava ensenyar a ballar als anglesos. De llavors ençà varen ser les amigues " sardanales", la Marta poca traça i tenia com fins avui.
Al vespre algú va proposar anar a Girona que actuava Lluís Llach, alguna de les dones va opinar que la Marta era molt jove però per un concert no li faria cap mal,tambe vindràn els anglesos així tindrà companyia. La Nena va replicar, ja pagaré jo l' entrada la mare m' ha donat dinersi em posaré els texans de color wisky que em fan més gran.
Com que no sopàvem a la fonda, pel camí compraren préssecs i els varen menjar pel camí amb cura de no tacar-se res. Anaven una mica com sardines en els Sis-cents, els anglesos no tenien cotxe , més els van encabir.
Va ser el primer primer concert de la Marta i la primera vegada que va sentir L' estaca en directe, amb francès provava de traduir les cançons al noiet perquè no cal dir que ni ell ni els pares entenien res. Llavors ja eren més amics i en Christopher li va portar una coca cola . La Marta gaudia molt amb la música,tot s'anava escalfant. El noi li va dir la trobava molt bonica i ella és va tornar vermella com un tomàquet madur. Li va dir era diferent de les noietes angleses que la veia més natural i com més jove sense pintures i amb aquells cabells tant llargs. Si va dir ella pots comptar. En un descuit de pares i ties li va fer un petó a la galta. Li va dir no havia besat mai a ningú a la boca, ella li va dir que tampoc.
L' endemà es vàrem llevar tard, havien tornat quasi de matinada. Es varen retrobar a la platja i a la fonda, llavors quasi eren amics. Per la tarda a la migdiada varen compartir un gelat,i darrera un arbre la Marta es va deixar fer un tímid petó a la boca,que tenia gust de maduixa. Això va ser tot,al vespre es varen acomiadar,es varen escriure un temps en francès i desprès res, mai més va saber del noiet de Manchester, a vegades hi pensa i pensa que si el trobes no el reconeixeria pas.
Per la tarda així ho varen fer. A la noieta li varen dir que segués al costat del Christopher, com així hi va fer. No sabia ni un borrall d' anglès i era molt tímida. El noi parlava poques paraules de Castella però van descobrir que els dos estudiàvem francès i ja varen entendre's. El noi li va dir que eren de Manchester, era fill únic i el tenien molt controlat els seus pares, més o menys com jo va pensar la Marta i li va somriure mentres es tapava les cuixes que quedaven al descobert dels seus shorts de texà blau. No varen dir grans coses miraven el mar els dos, el noiet era ros amb ulls blaus i primet com el pare,la mare era grassoneta i riallera i estava vermella com un tomàquet.
Al tornar del passeig hi havia sardanes i la tia més simpàtica intentava ensenyar a ballar als anglesos. De llavors ençà varen ser les amigues " sardanales", la Marta poca traça i tenia com fins avui.
Al vespre algú va proposar anar a Girona que actuava Lluís Llach, alguna de les dones va opinar que la Marta era molt jove però per un concert no li faria cap mal,tambe vindràn els anglesos així tindrà companyia. La Nena va replicar, ja pagaré jo l' entrada la mare m' ha donat dinersi em posaré els texans de color wisky que em fan més gran.
Com que no sopàvem a la fonda, pel camí compraren préssecs i els varen menjar pel camí amb cura de no tacar-se res. Anaven una mica com sardines en els Sis-cents, els anglesos no tenien cotxe , més els van encabir.
Va ser el primer primer concert de la Marta i la primera vegada que va sentir L' estaca en directe, amb francès provava de traduir les cançons al noiet perquè no cal dir que ni ell ni els pares entenien res. Llavors ja eren més amics i en Christopher li va portar una coca cola . La Marta gaudia molt amb la música,tot s'anava escalfant. El noi li va dir la trobava molt bonica i ella és va tornar vermella com un tomàquet madur. Li va dir era diferent de les noietes angleses que la veia més natural i com més jove sense pintures i amb aquells cabells tant llargs. Si va dir ella pots comptar. En un descuit de pares i ties li va fer un petó a la galta. Li va dir no havia besat mai a ningú a la boca, ella li va dir que tampoc.
L' endemà es vàrem llevar tard, havien tornat quasi de matinada. Es varen retrobar a la platja i a la fonda, llavors quasi eren amics. Per la tarda a la migdiada varen compartir un gelat,i darrera un arbre la Marta es va deixar fer un tímid petó a la boca,que tenia gust de maduixa. Això va ser tot,al vespre es varen acomiadar,es varen escriure un temps en francès i desprès res, mai més va saber del noiet de Manchester, a vegades hi pensa i pensa que si el trobes no el reconeixeria pas.
l´Autor
![Foto de perfil de montserrat vilaró berenguer Foto de perfil de montserrat vilaró berenguer](/imatges_autors/1038764.jpg?rnd=286048315)
464 Relats
1635 Comentaris
331894 Lectures
Valoració de l'autor: 9.89
Biografia:
Tota la meva vida he sigut lletraferida. M'agrada molt escriure, perquèa dins meu està ple d'històries i tinc com una necessitat d´explicar-les
Per mi és un plaer compartir somnis i pensaments amb qui tingui la paciència de llegir i procurar entendre els meus humils escrits ,fets amb tot el meu cor. Moltes gràcies per la vostra gentilesa.
Últims relats de l'autor
- FÀBRICA DE PARAULES
- NAGHIB MAHFOUZ I KHAN EL KALILI
- L´ELEFANT D´EGIPTE
- TROBADA AMB ISIS
- ELS COLOSSOS DE MÈMNON
- DE LUXOR A ASSUAN
- LES QUATRE PASSAREL-LES I EL NIL
- AEROPORT DE LUXOR
- UN AVIÓ DE CINQUANTA ANYS
- COSIR AMB ELS MORTS
- MARISCADA AL CAIRE
- ELS ULLS DEL NIL
- Somnis d’ estiu
- MALEÏT TRETZE
- Sant Jordi