Cercador
El colom kamikaze
Un relat de: Sebastià ClimentNo sabia si era un colom, una coloma, un colomí o una tórtora. Malgrat la seva ignorància, tenia clar que per les seves característiques pertanyia a l’ordre dels columbiformes, de la família dels colúmbids. Avui , cap a les deu del matí, ell estava assegut a la butaca, llegint, i de cop i volta veu, de reüll, una cosa fosca que s’apropa veloçment i, gairebé simultàniament, sent un sec i fort soroll al finestral de la sala. Ha estat un instant el temps transcorregut entre el fet i girar-se per copsar que havia passat realment.
L’ocell era allà a la terrassa, estès potes amunt. Intentava aixecar el seu caparró i obria i tancava el bec. Un lleu moviment d’una ala i tot seguit de l’altra, però de seguida s’han quedat quietes. Ha encongit lleugerament les potes i ha tancat els ulls. S’ha quedat immòbil, sense vida. Han passat pocs segons de tot plegat, sense temps a reaccionar. Tampoc hagués pogut fer-hi res per salvar-lo. L’ha recollit amb la pala, l’ha posat dins una bossa i l’ha llançat al contenidor d’orgànic. Suposava que és allà on l’havia de tirar. De fet és una qüestió aquesta que no se l’havia plantejada mai.
Aquesta incidència l’ha fet pensar que entre la vida i la mort només hi ha una finíssima i curta línia temporal. Del ser i existir, al deixar d’existir és un instant. També l’ha entristit i s’ha sorprès d’aquesta reacció, diguem-ne emocional, atesa la seva profunda aversió als colúmbids en general. De retruc l’ha fet pensar en el colom com icona de la pau, de la innocència, de la espiritualitat, de l’enamorament i, fins i tot, d’un símbol de la fecundació sense contacte carnal (una mena de “in vitro” versió de l’antiguitat.) i no entenia aquesta sublimació metafòrica d’aquest ocell, sense cap atractiu especial i amb un cant monòton, avorrit, pesat, reiteratiu i estressant.
Ell odiava els coloms perquè són una plaga ciutadana i la seva colomassa fa malbé monuments i embruta fastigosament el terra. Qui no ha maleït aquell colom que ha decidit deixar anar la femta sobre el vestit de mudar ? Qui no ha maleït aquell colom que li ha deixat el cotxe “tunejat” amb unes immenses taques groguenques i llefiscoses, que tan costen de treure ?
Interiorment es preguntava com podia ser que aquest ocell pugui inspirar aquestes metàfores envers conceptes tan diametralment oposats. ? I es preguntà també, perquè estava pensant tot això sobre aquest colom, coloma, colomí o tórtora que ha interromput bruscament la seva lectura, amb l’atac kamikaze contra el finestral. No ho entenia pas i, oblidant-se del fet ocorregut, va passar pàgina...
Comentaris
-
el colom[Ofensiu]leonor puig masbernat | 20-03-2011 | Valoració: 9
Es un relat que magra-dat molt per que crec que gaire be tots en i ham trobat amb aquesta situació, i tu nas sapigut traure un relat preciós,
Continua ixi
una abraçada
Leonor -
M'encanta![Ofensiu]Núria Niubó | 17-03-2011 | Valoració: 10
Descrius la situació amb les mateixes reflexions que ens faríem molts de nosaltres.
Els coloms i les tórtores agraden i molesten alhora, potser perquè tenen les connotacions que se'ls ha donat al llarga de la història, fins i tot en les novel•les i pel•lícules, i cal recordar també els coloms missatgers. Els vam utilitzar, ensenyant-los a servir-nos, ara resulta que volen viure amb nosaltres, s'emmirallen en els nostres finestrals i hi perden la vida.
Entenc molt bé la reacció del protagonista. Aquest accident-incident l'ha fet reflexionar i potser a partir d'ara no veurà tant les molèsties d'aquestes bestioles de caminar tranquil i mirada penetrant.
M'ha agradat molt el relat, és engrescador, té una descripció àgil i rica en conceptes, sense retòrica.
Felicitats Sebastià,
Una abraçada,
Núria
-
Tots ho hem estat de kamikazes[Ofensiu]Jaumedelleida | 14-02-2011 | Valoració: 10
Penso que ,sense arribar a l'extrem del pobre colom (e.p.r), qui més qui menys s'ha fotut de lloros contra alguna vitrina, porta o aparador. No és cert?
Valoració mitja: 9.67
l´Autor
![Foto de perfil de Sebastià Climent Foto de perfil de Sebastià Climent](/imatges_autors/932021.jpg?rnd=236155115)
173 Relats
313 Comentaris
143881 Lectures
Valoració de l'autor: 9.82
Biografia:
Nascut a Castellbell i el Vilar, comarca del Bages, però fa anys que resideixo a Lleida.sebastiacliment@gmail.com
Últims relats de l'autor
- EFLUVIS DE L'ESPERIT NADALENC
- LA PICADA DEL MOSQUIT
- FOC
- MEDALLES
- LA VALL TANCADA
- O BLANC O NEGRE, NO GRIS
- UNA NIT DESASSOSSEGADA
- LA BOLA DE VIDRE
- EL SEU PRIMER PESSEBRE
- LA BLAU I EL PETIT CAVALL BLANC
- SALES D'ESPERA
- L'EXCUSA PERFECTA
- SOMNIS A MIDA
- NO EM RECORDA PEL MEU NOM
- QUE HYPNO ET POSSEEIXI FINS DEMÀ