Cercador
Com a casa, enlloc
Un relat de: LigeiaM'estic pixant. Definitivament no m'aguanto més. Porto tanta estona retardant el moment (no m'agrada fer pipí fora de casa) que ara estic en un punt en el que qualsevol moviment brusc pot desencadenar una "riuada" fatal.
Per evitar -ho, estrenyo les cames amb força i aconsegueixo arribar fins als lavabos del primer pis del centre comercial, però... "oh, cruel destí!" Estan fora de servei. Corrent tant com m'ho permet la posició de cames creuades antipipí, arribo al bany de la segona planta on unes 10 dones pel cap baix esperen el seu torn a l'entrada. Em poso a la cua, que se'm fa interminable, i intento no pensar en la meva situació desesperada; però el soroll de les aixetes rajant aigua no m'ajuda gaire i començo a sentir calfreds per tot el cos.
Per fi és el meu torn! Em llanço desesperada cap al petit cubícul que constitueix el wàter i intento tancar-m'hi dintre, però el picaporta està trencat i la porta s'obre, així que l'haig d'aguantar amb la mà esquerra. Provo a descordar-me la cremallera dels pantalons i durant la temptativa comprovo que tinc la mà dreta ocupada amb infinitat de bosses de diferents botigues, així que no em queda altre remei que aguantar les bosses amb la boca.
Ara que la mà ha quedat lliure, amb esforç m'abaixo la roba i em poso en posició de "pixar sense que el cul toqui la tapa", però quan ja estic apunt per buidar el dipòsit... me n'adono horroritzada que el terra està mullat per un líquid no identificat i que els baixos dels pantalons comencen a xuclar-lo. Per evitar-ho, em poso de puntetes i com la postura no és gaire estable (us recordo que tinc la mà esquerra aguantant la porta, la boca plena de bosses, el cul suspès a l'aire i la punta dels peus aguantant tot el pes del cos), haig d'utilitzar la mà lliure per recolzar-me a la paret.
Per fi arriba el moment esperat! Deixo de fer força, obro el canal de desguàs i... ohhhhhhh, quin descans! Amb l'inconfusible gest de plaer que provoca aquest tipus de situació encara a la cara, giro el cap a la dreta i la terrible visió em fa tallar el pipí de cop: no hi ha paper! Meeerdaaaaa! L'única solució és agafar un cleenex del bolso que duc penjant del braç esquerre. Agafo aire i deixo de recolzar la mà dreta a la paret per poder ficar-la al bolso, la qual cosa fa que la meva estabilitat postural comenci a trontollar. Quan estic a punt de caure, trobo un mocador i amb un gest ràpid el desplego, em netejo, el llenço a dins de la tassa i torno a recolzar-me a la paret.
Ara que ja he recuperat una mica d'estabilitat, és l'hora de pujar-se els pantalons i les calces. Com que la mà que aguanta la porta està totalment adormida, la canvio per la dreta i amb l'esquerra em recol.loco la roba. Em poso dempeus (ja sense puntetes) i tiro de la cisterna, deixo anar la porta i agafo les bosses de la compra que tenen les nanses xopes de les meves pròpies babes.
Tota cofoia pel repte que he superat, surto del bany i miro per sobre l'espatlla a la resta de dones que s'esperen a la cua (no tothom té la capacitat de sortir ben parat d'una situació tan complexa). Però el meu orgull em fa oblidar la substància no identificada que mulla el terra del bany i ZAAAAASSSSSS! La relliscada del segle! El meu cul i les meves bosses van a parar a les rajoles molles mentre les dones que fan cua riuen per sota el nas. Noto com les galtes se m'encenen per una barreja d'ira i de vergonya: tants esforços per fer pipí amb dignitat i ara dec tenir tota la reraguarda xopa d'una substància que espero no sigui la pixum de mig centre comercial.
Amb el màxim de discreció que em permet la situació, m'aixeco del terra i surto del bany. Mentre camino cap al carrer noto com la substància no identificada em cou a la suau pell del cul. Quin fàstic! Per evitar obsessionar-me amb el fet, decideixo que la millor tàctica és desviar els pensaments cap a temes que em puguin tenir entretinguda la resta del camí; a veure... si! La reencarnació pot ser un bon tema! Mmmm... Crec, que si realment això existeix, que si he de canviar de forma en una vida posterior, m'agradaria ser un home. No hi ha res que envegi tant en aquests moments com la capacitat de pixar dempeus!
Comentaris
-
Aquest relat m'encanta![Ofensiu]Arbequina | 29-12-2006 | Valoració: 10
Estic fent un volt per relatsencatalà comentant tota la gent que m'ha comentat algun dia (sí, estic avorridillo) i ara ha arribat el teu torn. Malauradament, no hi havia res de nou per llegir. Així que m'he anat directe cap aquest relat, que recordo em va encantar. Després de llegir-me'l altre cop, et puc dir que és divertidíssim, amb un ritme trepidant. Aconsegueixes fer-me treure la riallada en diverses ocasions i... ja t'ho vaig dir, em permets entrar en el món de les cues femenines per pixar.
I, saps?, si hi hagués una altra vida després d'aquesta, jo voldria ser dona... ens podriem canviar!
En fi, sempre és un plaer llegir-te. Inspira't, publica! Que un lector el tens garantit.
Bones festes!
Arbequina. -
jajajaja[Ofensiu]sucdetaronja | 22-10-2006 | Valoració: 10
ye... els tios no sabeu lo xungo que és pixar en els banys publics per a les dones. bonissim... em mola molt com escrius
-
Jeje[Ofensiu]L'escriptor mediocre | 19-08-2006 | Valoració: 9
Un bon monòleg, i tant. Ara ja sé perquè sempre hi ha tanta cua als banys de les dones...(santa ignorància mascula de les dificultatas que patiu). De fet a mi tampoc m'agrada haver de seure en un bany que no sigui el de casa...
Un toc d'humor a la vida sempre ve bé, i més en mals moments. Bé, i si no et sap greu tanco el comentari i t'encadeno (és que m'ha entrat la pixera...)
No t'aturis
Juseph
pd: diria que aquest link si que funciona.
ENHORABONA!!! ACABES DE REBRE UN COMENTARI ENCADENAT!
Fes clic a la imatge i descobreix de què es tracta
-
Molt bó, sí senyora![Ofensiu]Arbequina | 11-06-2006 | Valoració: 9
Mentre el llegia immers en el magnific ritme que te, aquest relat em semblava destacable per tres raons: una, que ja he dit, el ritme; l'altre, la seva narració divertida i l'últim, una sensació d'angoixa causada per lo extrem de la situació descrita. En acabar m'he adonat que una quarta raó feia el relat excelent: el final, que és molt bó, boníssim, baja. LLiga i dóna un sentit afegit a tot el conte i és molt original.
Felicitats, és un conte rodó que fa gaudir el lector de principi a fi. (A més, sent home, m'he pogut ficar dins d'aquelles estranyes cues que es creen just al costat de l'entrada dels serveis (no puc fer més que mirar-les divertit) i he aprés una mica més de quelcom desconegut)
En fi, fins aviat. (Tinc costum de llegir seguits diversos relats d'un autor, però a tu et vaig haver de deixar perque era massa tard i avui reprenc la feina. M'has recordat, amb un comentari que t'agraeixo, que t'havia deixat a mitjes).
Una abraçada.
Arbequina.
Valoració mitja: 9.5
l´Autor
![Foto de perfil de Ligeia Foto de perfil de Ligeia](/imatges_autors/195362.jpg?rnd=1947165022)
17 Relats
151 Comentaris
39668 Lectures
Valoració de l'autor: 9.45
Biografia:
Pels qui no em conegueu, sóc una mestra nascuda a la dècada dels 80 aficionada al cinema, a les novel·les i a les sabates.M'encanta observar tot el que m'envolta i no perdre'm els petits detalls de res. I de tot això que recullo sovint en faig situacions i diàlegs pels meus relats.
I per finalitzar, només em queda dir-vos que m'encanta llegir els comentaris que, de tant en tant, deixeu per aquí.
Molta pau per a tothom!
Per si voleu alguna cosa:
claryfashion@hotmail.com
Estaré encantada de rebre els vostres missatges.
Últims relats de l'autor
- Carta d'amor adolescent passats els vint
- La Supernanny Gina Ginesta
- La Gina Ginesta i els bastonets sucats en nocilla (de dos colors)
- La Gina Ginesta i les mirades al metro
- La Gina Ginesta i l'aventura de comprar condons
- Tastar el pecat (Passió)
- A casa teva o a la meva?
- L'assassí de les nines
- Diari d'una ventafocs qualsevol
- Contes per a la Martina. La Fada de les estrelles
- El Bosc
- La samarreta verda
- Com a casa, enlloc
- Amigues per sempre
- El Tren de la Bruixa