Cercador
Sobre els mots i les paraules
Un relat de: Gerard Germain GonzàlezCada mot d'una llengua és com un bocí d'història. Cada mot ens parla d'un poble -d'una gent- en un lloc i en un espai concrets, ens parla d'una forma d'ordenar el món que ens envolta i d'ordenar-nos a nosaltres mateixos, només amb paraules, amb substantius, adjectius, verbs... Els mots són com vidres estranys, capaços de reflectir una imatge antiga, i alhora de servir de lent per veure'n de noves. Perquè un poble es crea a si mateix mentre va creant la seva llengua, deixant-hi per sempre l'empremta, però la llengua també té el poder de transmetre aquesta visió del món a aquells que l'aprenen.
Dels humans, és, segurament, el tresor més preuat: un immens mosaic de llengües que ens fa diferents i ens mostra tot de formes de veure i de viure la vida. I cap d'aquestes, tanmateix, mai no ens és inabastable, ja que, al capdavall, tots formem part de la condició humana. I aquesta és la grandesa de la nostra diversitat.
Perdre aquesta riquesa és condemnar el gènere humà a la seva pròpia mediocritat, és anar monocromitzant aquesta nostra paleta de llengües, és fer-nos més semblants a costa de posar barreres a la intel·ligència humana. Perquè tot aquell que intenta d'imposar la seva llengua a una altra comunitat el que pretén és assimilar ja no la llengua, sinó el poble sencer al seu. I això, sense sense haver d'entrar en l'àmbit polític, ja és un crim cultural. Com va dir Ovidi Montllor, "hi ha gent a qui no agrada que es parle, s'escriga o es pense en català. És la mateixa gent a qui no els agrada que es parle, s'escriga o es pense."
Enfront d'això, cal lluitar pel manteniment d'aquesta riquesa cultural. I la llengua, a diferència del que l'home entén normalment per tresors, no es conserva guardant-la i protegint-la de tot contacte, sinó portant-la al carrer i fent-la servir; essent, en fi, generosos amb ella. Perquè cada mot s'ha d'emprar perquè no mori; perquè la mort d'un mot oblidat és la mort d'un bocí d'història, és la mort d'un bocí de la nostra pròpia humanitat.
Comentaris
-
***[Ofensiu]Llibre | 01-11-2006
Deu haver estat l'atzar (de fet sí, perquè he pescat aquest relat de la llista de "Relats a l'atzar") el que ha fet que just el dia d'avui, dia d'eleccions, hagi triat aquest títol per llegir-ne el text.
Trobo que tractes un problema, o per no magnificar la qüestió, una temàtica força complexa, però amb un rigor envejable. M'agrada el to que empres per exposar i bastir la teva visió.
En destaco, a banda de la inqüestionable citació que fas de l'Ovidi (no prou reivindicat avui en dia), una frase en concret: Perquè tot aquell que intenta d'imposar la seva llengua a una altra comunitat el que pretén és assimilar ja no la llengua, sinó el poble sencer al seu.
Fins la propera,
LLIBRE
l´Autor
![Foto de perfil de Gerard Germain Gonzàlez Foto de perfil de Gerard Germain Gonzàlez](/imatges_autors/4510.jpg?rnd=1520846133)
26 Relats
105 Comentaris
47335 Lectures
Valoració de l'autor: 9.40
Biografia:
Sóc del 84, visc a la Vila de Gràcia i estudio filologia clàssica. Entre altres coses, m'agrada escriure poesia, i somio en veure, algun dia, uns Països Catalans units, lliures i solidaris.Potser et maten o potser
se'n riguen, potser et delaten;
tot això son banalitats.
Allò que val és la consciència
de no ser res sino s'és poble.
I tu, greument, has escollit.
Després del teu silenci estricte,
camines decididament.
(V. Andrés Estellés)
Últims relats de l'autor
- Heu contemplat la bellesa...
- Talment com un tequila mal begut
- Algú dirà... (hipòtesi de lament ineludible)
- "El meu cor arrossega l'aridesa..."
- 6 Haikús de Desig i Dolença
- (NdA: Aquest poema no té títol, però al web n'ha d'aparèixer algun)
- Havia de ser un joc...
- 25 d'Abril (quan el mal ve d'Almansa)
- Aquesta fonda recança
- Si guanya Zapatero... (faula-poema del llop i l'ovella)
- De cabres i musclos (breu poema filosòfic)
- Polifem ( o el silenci del vençut )
- Tres assaigs de fotre's un bolet verinós en el ventre
- una nit sortint de festa
- Lírica Grega Arcaica en clau Blaugrana