Cercador
Quatre llàgrimes
Un relat de: IngràvidsI.
El dolor és un triangle silenciós,
la solidesa d'un úter solitari
l'ànsia de tornar-se ànima plana
i deixar-se estar de foteses amatòries.
Com quan tallem de soca-rel una il·lusió.
II.
Una il·lusió morta en nàixer angelet!
No recobra més la puixança del tronc
però s'omple de fillols per totes bandes:
mai es torna a erigir ni mor del tot.
Com quan de soca-rel tallem una figuera.
III.
T'evoque cada dia a dalt d'una figuera
sota el sol de dissabte de l'hivern lluminós
demanant amor a crits i bandejant-lo
pres per la por d'allò més vell i allò més nou.
Com si de soca-rel tallares el teu cor.
IV.
Em vindria de gust desfermar-me el cor
o engegar-lo de vacances una temporada
a les rambles d'una ciutat en primavera,
per exemple, o a una platja nit a nit imaginada.
Com si de soca-rel tallara al viu l'amor.
l´Autor
![Foto de perfil de Ingràvids Foto de perfil de Ingràvids](/imatges_autors/636617.jpg?rnd=1209173755)
24 Relats
75 Comentaris
31932 Lectures
Valoració de l'autor: 9.92
Biografia:
Ingràvids és un projecte del
Col·lectiu d'antiartistes
Dues palmeres
Dues llavors caigudes d'un núvol,
arrelades a un petit món.
Tant és si el món és pedra o espill,
o si el mar, líquid o cel.
Dues vides plantades al terra,
capficades en un horitzó.
Tant és si la fi és certa o miratge,
o si el sol, capvespre o naixent.
Dues ànimes lligades per sempre,
separades per un breu no-res.
Tant és si el buit és nimi o extens,
o si l'amor, llaç o clivell.
..........................................................
Criatura dolcíssima, que fores
la sola riba, un deix d'idea,
la mà que entre les meues perdurava.
No sé si m'estimaves: t'estimava
i això era tot, i això era prou,
i els nostres cossos obraven en llur glòria.
Érem hostes del bes i la insistència,
i et sabia ma carn meravellada
i argument negador de la nostàlgia.
(...)
Vindrà l'hora de veure dins els versos
i algú dirà de mi: heus ací un home
que moria allarat en clars abismes.
Però no hi trobaran ta pau, tos muscles,
la teua olor completa penetrant-me
No hi llegiran ton nom amb un bell pànic.
Joan Fuster
...................................................................
Correu a : antiartistes@gmail.com
Últims relats de l'autor
- Abrils
- Ara que ja puc escriure
- Ho sabies
- La lascívia dels meus dits
- Res no esbandirà la llum dels teus ulls
- Dóna'm el teu riure
- I em dius que finalment no saps com continuar
- M'he despullat
- Sol·licito / Per conèixe't
- Vam sentir passar les gavines
- Treball innecessari
- Hoste del teu si
- Quan et torne a veure
- Les taronges m'han cridat des de la penombra
- Lluu, diamant