Cercador
L'aristòcrata
Un relat de: DorianEl senyor Manel s'aixeca del seu immens llit victorià. Immediatament es posa la seva bata de seda i les seves sabates domèstiques. Aixeca les persianes, obre les finestres de doble porta i contempla, exhalant i inhalant profundament, el bosc. A la llunyania, a la fi dels seus jardins s'estenen mars d'arbres que es perden en l'horitzó. Quelcom el fa arrufar el nas. Contempla a dos figures, vestides de blanc les dues, als límits del seu jardí. "Qui dimonis... El jardiner avui no tenia que treballar..." L'home surt de la seva habitació i crida "Mercè! Mercè!" Una velleta de cara arrugada com paper rebregat s'apropa amb somriures al senyor Manel "Com esta avui mi senyor ??" Mentre diu això l'agafa del braç tendrament "Anem a esmorzar no creu?" L'home es desfà de la mà de la vella amb un gest altiu "Mercè! Tinc cinquanta anys, puc anar jo solet a esmorzar... Ves a fer-me el llit, corre!!" La dona emet una rialla i diu "Avui mi senyor està de humor pèssim Com es aquesta noblesa!" L'home es mira com la vella desapareix a les portes de la seva habitació i esbufega "Vella estúpida la acomiadaria sinó fos per l'edat que te " Es dirigeix a la cuina, ben proveïda i tota de fusta i troba preparada una safata de metall amb cafè i tostades calentes i croissants. "Ahhh!!... Això compensa tot " Comença a devorar l'esmorzar però troba a faltar el seu diari. "Lafayette!! Lafayette!!" Crida al seu majordom "El meu diari maleït republicà afrancesat!!" De una de les portes que donen a la cuina surt un jove de cabell ros, de posat estirat i pulcrament vestit. "Com es troba avui mi senyor? Tot correcte? Una mica malhumorat " El senyor Manel s'aixeca de sobte "Que dimonis!! Tu i la vella esteu conxorxats per tractar-me com a un imbecil incapacitat??! El meu diari, ipso facto!!" L'insolent jove comença a riure, fa una reverencia mofant-se i marxa "C'est pas croyable!!" Crida l'aristòcrata en l'idioma del servent, indignat front la insolència del personal. Llavors es calma i comença a mossegar un croissant calent i tasta el cafè. "Puaj -pensa el senyor Manel- aquest cafè sembla d'hospital... Decidit, els acomiadaré a tots " Llavors, en veure que el seu malcarat majordom no l'hi porta el reclamat noticiari decideix sortir, tal com es vestit, al seu jardí. Ja al jardí respira fons l'olor de natura i torna a disgustar-se en veure les dues figures de blanc en la llunyania. "No saben qui soc aquests... Això es una propietat privada." Llavors avança per la gespa amb pas decidit, la bata ondulant a l'aire sobre el pijama blau. A mesura que s'apropa als intrusos comença a captar-ne detalls: és una dona jove, tota vestida de blanc, com una infermera, que duu a un convalescent en cadira de rodes, vestit de pacient. "Vostès !! Això es una propietat privada, fora d'aquí immediatament!!!" La jove es mira al senyor Manel amb estranyesa i després somriu, com semblant reconèixer al mateix. Ja a poques passes el senyor Manel augmenta el seu to "Que es creuen que això es terra de comunisme???!! La Constitució garantia la propietat privada fins ahir mateix així que, excepte que així canviat el govern marxin immediatament d'aquí vostè i el seu...pacient!" L'home de la cadira de rodes es mira amb ulls cansats, com drogat, al senyor Manel i sembla caure en un estupor. "Que no m'escolta? Trucaré a la policia!!" Finalment la jove vestida d'infermera parla "Senyor Manel...com es troba avui? No ha pres la seva medicina encara?? Trucaré als nois..." El senyor Manel es mira a la jove com si fos boja. "Que??... Oh d'acord, trucaré a la policia" L'aristòcrata torna a la seva casa enfurismat però, abans d'arribar a la porta es sent defallir tot d'una. Cau al terra i sembla veure, difusos, desenquadrats, a quatre homes vestits de blanc que se l'apropen i l'agafen dels braços. Intenta forcejar amb ells però es massa dèbil. Sembla escoltar que diuen entre ells "La seva medicina, ràpid!!"
El senyor Manel es desperta a una sala il·luminada per florescents. Es una gran sala de terra encerat, te l'aspecte d'un menjador de col·legi. Davant seu te una safata de plàstic amb l'esmorzar. Se'l mira estranyat i cerca al seu voltant quelcom que reconèixer. S'esglaia en trobar, assegut al seu davant, al mateix vell de la cadira de rodes que ronca. "Que??.... Mercè!! Mercè!! Lafayette!!" Apareixen aquests dos, però ja no vestits de minyona i majordom sinó amb robes blanques d'hospital. "Tranquil senyor Manel... sembla que avui necessitarà dues dosis...trucaré als nois" El mon s'esvaeix denou per l'aristòcrata.
Comentaris
-
Gracies[Ofensiu]Dorian | 30-06-2009
Gracies per els comentaris. Si, jo mateix m'he adonat dels errors ortogràfics més evidents... AIXÍ! Déu Senyor... Si Pompeu Fabra em veies em fotria d'hòsties amb el Diccionari. Gracies de nou. Tractaré de posar mes cura.
-
La història i ...[Ofensiu]Calderer | 30-06-2009
l'estructura narrativa estan força bé. La descripció és àgil i entenedora...però hi ha unes quantes faltes d'ortografia i algunes expressions que no sonen massa correctes i que sobten una mica i entrebanquen la lectura.
M'agrada especialment l'humor que traspua.
Salutacions
Lluís -
Molt bé.[Ofensiu]Jere Soler G | 30-06-2009
Està força bé. És original.
De primeres em pensava que les figures vestides de blanc acabarien sent fantasmes; una mica intuia que hi havia d'haver algun final sorpresiu, i al final ha estat així.
A banda d'algunes petites correccions formals que se li podrien fer, és un bon relat. Prometo que de tant en tant t'aniré llegint.
l´Autor
202 Relats
102 Comentaris
141717 Lectures
Valoració de l'autor: 9.39
Biografia:
"Milions son condemnats a una encara més fosca condemna que la meva, milions es revolten silenciosament contra el seu destí. Ningú coneix quantes revolucions a banda de les polítiques fermenten en les masses de gent que poblen la Terra.""...human beings must love something, and, in the dearth of worthier objects of affection, I contrived to find a pleasure in loving and cherishing a faded graven image, shabby as a miniature scarecrow. It puzzles me now to remember with what absurd sincerity I doted on this little toy, half fancying it alive and capable of sensation."
-Currer Bell
"Soc la més eminent de les persones. I la més indigna"
-Mao Zedong
"The art of life is the art of avoiding pain"
-Thomas Jefferson
"It is a curious object of observation and inquiry, whether hatred and love be not the same thing at bottom. Each, in it's utmost development, supposes a high degree of intimacy and heart-knowledge; each renders one individual dependent for the food of his affections and spiritual life upon another; each leaves the passionate lover, or the no less passionate hater, forlorn and desolate by the withdrawal of his object."
-Nathaniel Hawthorne
"At eighteen our convictions are hills from which we look; at forty-five they are caves in which we hide"
-F.Scott Fitzgerald
"Imanishi se hallaba obsesionado con la idea de que a menos de que llegara pronto para él la destrucción, el infierno de la vida cotidiana se reavivaría y le consumiría; si la destrucción no sobrevenía inmediatamente estaría sometido todavía más tiempo a la fantasía de que le devorara la estolidez. Era mejor verse arrastrado a una catástrofe repentina y total que carcomido por el cáncer de la imaginación. Todo ello podía deberse al miedo inconsciente a que se revelara su indudable mediocridad si no se daba fin a sí mismo sin demora."
-Yukio Mishima
"Why did his mind fly uneasily to that void, as if it were the sole reason why life was not thoroughly joyous to him? I suppose it is the way with all men and woman who reach middle age without the clear perception that life never can be thoroughly joyous: under the vague dullness of the grey hours, dissatisfaction seeks a definite object, and finds it in the privation of an untried good."
-George Eliot
" [...]It is "your" congressman, "your" highway, "your" favorite drugstore, "your" newspaper; it is brought to "you", it invites "you", etc. In this manner, superimposed, standarized, and general things and functions are presented as "especially for you". It makes little difference whether or not the individuals thus addressed believe it. Its success indicates that it promotes the self-identificacion of the individuals with the functions which they and the others perform."
-Marcuse
"[...] how the drunk and the maimed both are dragged forward out of the arena like a boneless Christ, one man under each arm, feet dragging, eyes on the aether."
-David Foster Wallace
"That's the whole trouble. You can't ever find a place that's nice and peaceful, because there isn't any. You may think there is, but once you get there, when you're not looking, somebody'll sneak up and write "Fuck you" right under your nose. Try it sometime. I think, even, if I ever die, and they stick me in a cemetery, and I have a tombstone and all, it'll say "Holden Caulfield" on it, and then what year I was born and what year I died, and then right under that it'll say "Fuck you." I'm positive, in fact."
-J.D.Salinger
“The so-called 'psychotically depressed' person who tries to kill herself doesn't do so out of quote 'hopelessness' or any abstract conviction that life's assets and debits do not square. And surely not because death seems suddenly appealing. The person in who Its invisible agony reaches a certain unendurable level will kill herself the same way a trapped person will eventually jump from the window of a burning high-rise. Make no mistake about people who leap from buring windows. The terror of falling from a great height is still as great as it would be for you or me standing speculatively at the same window just checking out the view; i.e. the fear of falling remains a constant. The variable here is the other terror, the fire's flames. And yet nobody down on the sidewalk, looking up and yelling 'Don't!' and "Hang on!', can understand the jump. Not really. You'd have to have personally been trapped and felt flames to really understand a terror way beyond falling”
― David Foster Wallace, Infinite Jest
Últims relats de l'autor
- Abandoneu tota esperança, els qui entreu aquí
- Els meus veïns: els germans
- Decadència
- Mare
- La fi dels temps
- La Violació de Nanjing i Els Amants Suïcides de Sonezaki
- Brevissima historia d'una fruiteria en crisis
- Iusnaturalisme
- Fill (versió revisada)
- Lloga'm
- Pyramus XII (4)
- Pyramus XII (3)
- L’aparca-cotxes
- Sobre les Nacions Unides: comentaris rancuniosos d'un esser frustrat i mediocre (i sense autoestima)
- Papa pel Litoral (pensaments aleatoris sense ser Joyce)