Cercador
Fulles noves
Un relat de: Jacques AdolpheBatecs d'un cor inquiet,
amb la sang bullin, dins les venes.
Pel celobert entra la llum, i
pel aire sura, el repic de les campanes.
Com mare, esperaràs
el fruit d'un frondós amor,
arribant al cap de l'embaràs.
En dolcesa es torna tot dolor.
Grans boscos sense eixamenar.
Sentiment pur. Afany de llenyataire,
únic desig ; estimar,
tancant els interrogants del futur.
Lluna nova, lluna d'embruixos,
somriure al tems de veres.
Blanques bromes baixes,
farceixen bancals d'oliveres.
Cos nu, i peus descalços.
Tal i com fruita exòtica,
petons ardents, dels teus llavis dolços,
dibuixant l'aire amb l'alè eròtica.
Sense ser, cap mena de joc,
de vida i frescor; tu n'ets plena.
El teu hàlit, jo soc,
i t'obro els braços de tot cor.
Tolerància, comprensió,
compenetració, paciència.
Donar-to tot sense condició,
així neix; l'afable convivència.
Llur nocturnals somnis,
desitjos ansiosos d'anhels
del somriure, d'un Adonis,
que enveja, li tenen els estels.
Ploma d'anima eixuta,
vol lliure; d'una papallona de paper.
Com flaire de gespa segada,
riu d'aigua clara, que neix al vell tinter.
Brots nous de sana vida,
noves fulles, omplen la natura.
Tot cercant; el Sol i la Pluja.
amb la sang bullin, dins les venes.
Pel celobert entra la llum, i
pel aire sura, el repic de les campanes.
Com mare, esperaràs
el fruit d'un frondós amor,
arribant al cap de l'embaràs.
En dolcesa es torna tot dolor.
Grans boscos sense eixamenar.
Sentiment pur. Afany de llenyataire,
únic desig ; estimar,
tancant els interrogants del futur.
Lluna nova, lluna d'embruixos,
somriure al tems de veres.
Blanques bromes baixes,
farceixen bancals d'oliveres.
Cos nu, i peus descalços.
Tal i com fruita exòtica,
petons ardents, dels teus llavis dolços,
dibuixant l'aire amb l'alè eròtica.
Sense ser, cap mena de joc,
de vida i frescor; tu n'ets plena.
El teu hàlit, jo soc,
i t'obro els braços de tot cor.
Tolerància, comprensió,
compenetració, paciència.
Donar-to tot sense condició,
així neix; l'afable convivència.
Llur nocturnals somnis,
desitjos ansiosos d'anhels
del somriure, d'un Adonis,
que enveja, li tenen els estels.
Ploma d'anima eixuta,
vol lliure; d'una papallona de paper.
Com flaire de gespa segada,
riu d'aigua clara, que neix al vell tinter.
Brots nous de sana vida,
noves fulles, omplen la natura.
Tot cercant; el Sol i la Pluja.
Comentaris
-
M'ha anat bé[Ofensiu]E. VILADOMS | 07-12-2020
Gràcies per comentar el meu relat, Jaume-Jacques!
En un dia tan fred com el d'avui, m'ha anat bé llegir aquest poema que parla de bon temps i esperança.
l´Autor
![Foto de perfil de Jacques Adolphe Foto de perfil de Jacques Adolphe](/imatges_autors/1041037.jpg?rnd=511510995)
32 Relats
46 Comentaris
16495 Lectures
Valoració de l'autor: 9.67
Biografia:
Jaume (Jacques Adolphe) Llorens Domènech. Va nàixer a Carcassonne, va créixer a el Lloar i actualment viu a la Torre de l’Espanyol.Te publicat “Sota l’ombra dels pins”.
Últims relats de l'autor
- La llera del riu té set
- Sota el cirerer de La Plana
- Ai de mi!
- AMOR PLATÒNIC
- Reinterpretació
- Alguna cosa més que una amistat
- Una vagina que te llengua pròpia
- Intergalàctics
- Sota la cendra, una brasa revifada
- L'ÚLTIM PAGÈS O MARÇ DEL 2088
- La noia de la Vespa
- Curós i servicial
- Petons piròmans
- INVISIBLE
- Inconvenients de tenir finestres obertes a l’estiu.