Cercador
S'ha acabat
Un relat de: Pol.luxAcabo de parlar amb ella. Sobre allo nostre. Allo que feia tant de temps que li amagava i que no em deixava viure en pau, en plenitud. Allo que em difuminava els pensaments i cohibia les meves voluntats. Allo... allo clar, pero indefinit, que em submergira, de nou, al mon de les tenebres, al mon de la solitud no desitjada. Avui, ara, fa uns deu minuts, he decidit renunciar a la cosa mes bonica que mai no havia format part de la meva vida. Avui, ara, fa un moment, he renunciat al meu tot, a allo, a l'unica cosa que darrerament em feia sentir valorat, desitjat, viu... Avui, ara, fa no-res, he encetat un viatge sense retorn, m'he pujat a un de tants vagons que tangibilitzen un tren amb destinacio DESIL.LUSIO; la remor del qual sentia initerrompudament dins el meu cap, com si l'inert acer que conforma la seva estructura passes a frec del meu cervell, com si fregues amb els laterals del meu motor central, a mesura que avancava; a mesura que el lleu sacseig del seu moviment picava a banda i banda del meu cap, bo i ferint els meus pensaments mes confidencials. Es un tren atapeit d'indiferencia, un tren ple d'homes, de persones -que tanmateix en aquests moments nomes puc imaginar amb rostres maculins- amb cares grises, moribundes; cares mal afaitades, deixades, demacrades pel pas del temps; un temps que nomes ha simbolitzat el trajecte cap a la mort dels seus cors; cares mortes en l'oblit d'aquells, o aquelles, que algun dia esdevingueren quelcom semblant a un oasi hivernal, a un somni d'estiu; cares que semblen tenir tatuades al front la sentencia "mai no hauria tornat a ser el mateix". Es la mateixa desesperacio que ha mogut aquest ramat de nuvols en blanc i negre el que m'ha fet pujar-me a mi en aquest trens: la desesperacio provocada per l'enyoranca d'aquells temps idil.lics en que hom sap que era el centre de l'univers d'una persona, pero que amb l'es-devenir dels dies s'ha tornat una de tantes infinites estrelles que conformen el cel de la vida, el cel de l'amor. Avui, ara, fa uns deu minuts, pero amb la certesa que per sempre mes, he decidit renunciar a ella. He decidit disfrassar-me de traidor enganya-indefensos, tot -valgui la redundancia - enganyant-la a ella, pero sobretot a mi mateix. Avui, ara, fa uns deu minuts, li fet arribar els tres mots mes dolorosos: s'ha acabat. I he marxat, he fugit, com sempre he fet quan m'he trobat "saturat", des d'aquella matinada d'un dia de marc de fa vint anys en que algu que ja no hi es em regala la vida.
Comentaris
-
Una retirada a temps és sempre una victòria[Ofensiu]aina | 17-11-2004 | Valoració: 9
és dur adonar-te que tot allò que en un moment creies que tenia futur és fals, és un punt on et vols enganyar i somies en sortir d'aquest forat i penses que pots tirar endavant i te'n vols sortir però alhora veus que no pot ser.. el que s'acaba s'acaba i no tothom ho sap admetre. Penso que les coses no es poden forçar, hi ha moments en què t'estimes molt algú però et veus incapaç de seguir.. i per alguna cosa serà.. qui sap si triant altres camins en sorgeixen de millors! tothom ha passat alguna vegada per una desil·lusió, i realment és difícil, però ànims!!!! que per sort el temps ho cura tot
-
buffff !![Ofensiu]brideshead | 17-11-2004 | Valoració: 10
Què trist ! però una cosa et volia preguntar: li dius "s'ha acabat" i, alhora, dius que t'enganyes a tu mateix...... és doncs, que en el fons no li volies dir ?
És que mira, l'he llegit encantada i quan he arribar en aquest punt que et comento, m'ha descol·locat...
És bo saber que ets a Glasgow i no pots fer servir accents... el "regala" de l'última ratlla és "regalà", oi?
Un petonàs, m'encanta com escrius!
l´Autor
![Foto de perfil de Pol.lux Foto de perfil de Pol.lux](/imatges_autors/31027.jpg?rnd=1762160129)
65 Relats
133 Comentaris
76330 Lectures
Valoració de l'autor: 9.50
Biografia:
Vaig néixer la matinada d'un dia de març del 84 en una ciutat que només conec per fotos. Després d'un breu pelegrinatge familiar pel litoral català, sempre cap al sud, vaig anar a espetegar a Vilanova i la Geltrú, on resideixo actualment.Malgrat la meva vocació per les lletres, una inèrcia gairebé congènita em portà, primer, a fer el batxillerat tecnològic i, dos anys després, em féu decantar-me per l'enginyeria informàtica. Sortosament, un grapat de fulls de calendari més tard, vaig redreçar el meu camí, i vaig cursar alguna cosa en la universitat que duu el nom del polèmic benvolgut Pompeu Fabra.
Quant al meu jo escriptor, mai no he passat de relataire aficionat, i és per aquesta raó que la meva obra es redueix a allò que podeu trobar aquí i a alguna altra cosa tan ridícula que em fa vergonya d'ensenyar.
Als lletraferits:
http://adhucat.blogspot.com
Últims relats de l'autor
- Diari de la bonhomia
- Finestra estant
- Ocell de mentida
- Diari d'un foll
- El caçador de capgrossos (X)
- El caçador de capgrossos (IX)
- El caçador de capgrossos (VIII)
- El caçador de capgrossos (VII)
- El caçador de capgrossos (VI)
- El caçador de capgrossos (V)
- El caçador de capgrossos (IV)
- El caçador de capgrossos (IV)
- El caçador de capgrossos (III)
- El caçador de capgrossos (II)
- Amor d'estiu