Cercador
Osset de Peluix (52). La bufanda misteriosa de la petitona.
Un relat de: cuidador_d-ossetsMentre l'Èric, la Miranda, l'Armando, i d'altres ossetaires es troben, per a bé o per a mal, emprenent els seus assumptes, ara és hora de fixar-nos en la que és, almenys en aquest moment del relat, la ossetaire més joveneta: la Marta, neboda de la seva tieta administrativa. En aquests moments, es troba mirant i examinant una videoconsola que fa poc que li han regalat, quan de sobte, en el pis de la Miranda on ara mateix la joveneta està sola, algú truca per la porta amb el timbre. ¿Qui està trucant, de forma tant inesperada?
Res més sentir la trucada, la Marta alça els ulls com a alarmada. ¿Qui deu ser? ¿Serà "ell"? Per un moment, pensa en fer-se la sorda, fingir que no està, i no obrir la porta, però, al cap d'un moment, decideix posar-se una bufanda al coll, córrer cap a la porta, i, un segon abans d'obrir-la, per precaució, essent ella massa petita com per mirar pel forat de vidre de la porta, diu des de darrere de la porta, amb veu insegura:
- ¿Qui ez? Espero que tu no siguiz...
- Ehem, Marta, obre tranquil·la, noia, que som nosaltres... El Joan i l'Eva. Veníem a fer-te una visita...
La Marta sospira amb possible alleujament, i obre la porta de seguida.
- Pazeu, pazeu, sou benvinguts és clar. És que jo...
La Eva se la mira encuriosida:
- ¿Bufona, que potser et passa alguna cosa? Entre dones, jo t'ho pregunto.
- Ehem... - La Marta es queda pensativa una estona. - No, no, és clar que no. És que... he dormit malament, estic alterada...
- És clar, dona - diu en Joan. - A més, mai t'has de fiar molt de ningú, hi ha gent perillosa pertot arreu... S'entén que desconfiïs.
Però l'Eva dubta. La seva intuïció li diu que aquí hi ha "alguna" cosa amagada. Però no pot obligar la Marta a dir la veritat contra les seves preferències. En tot cas, qui sap, la intuïció de l'Eva a vegades s'equivoca, no seria el primer cop...
... i a més, cal veure que...
- Marta, maquíssima, i com és que portes aquesta bufanda al coll? No fa tant de fred... A més, estàs a dintre d'una casa, no a l'aire lliure...
- He, he!! Bé, tieta - la Marta a vegades deia "tieta" a l'Eva, tot i que, de fet, no eren família real, sinó més aviat família "simbòlica", - tieta, aquesta bufanda era de fa molt de temps, me la va regalar certa persona avui difunta, i m'agrada portar-la. És un simbolisme.
L'explicació de la Marta era bastant versemblant. En tot cas, la Eva, qui ja en té prou amb els propis problemes seus, decideix no fer més preguntes a la Marta. La dona, la petita adolescent i el Joan s'asseuen a una taula, tancant la porta del carrer, i es posen a parlar de temes intranscendents. I la Marta segueix sense treure's la bufanda.
Seguidament, tornem a la cafeteria Baylies, on la Miranda i l'Èric estan a punt de viure altres episodis de les seves aventures i desventures. ¿Quins episodis? Aviat ho sabrem...
---------------------------------------------
Sigues benvingut a Ciutat Perenne: http://ciutat-perenne.com
Res més sentir la trucada, la Marta alça els ulls com a alarmada. ¿Qui deu ser? ¿Serà "ell"? Per un moment, pensa en fer-se la sorda, fingir que no està, i no obrir la porta, però, al cap d'un moment, decideix posar-se una bufanda al coll, córrer cap a la porta, i, un segon abans d'obrir-la, per precaució, essent ella massa petita com per mirar pel forat de vidre de la porta, diu des de darrere de la porta, amb veu insegura:
- ¿Qui ez? Espero que tu no siguiz...
- Ehem, Marta, obre tranquil·la, noia, que som nosaltres... El Joan i l'Eva. Veníem a fer-te una visita...
La Marta sospira amb possible alleujament, i obre la porta de seguida.
- Pazeu, pazeu, sou benvinguts és clar. És que jo...
La Eva se la mira encuriosida:
- ¿Bufona, que potser et passa alguna cosa? Entre dones, jo t'ho pregunto.
- Ehem... - La Marta es queda pensativa una estona. - No, no, és clar que no. És que... he dormit malament, estic alterada...
- És clar, dona - diu en Joan. - A més, mai t'has de fiar molt de ningú, hi ha gent perillosa pertot arreu... S'entén que desconfiïs.
Però l'Eva dubta. La seva intuïció li diu que aquí hi ha "alguna" cosa amagada. Però no pot obligar la Marta a dir la veritat contra les seves preferències. En tot cas, qui sap, la intuïció de l'Eva a vegades s'equivoca, no seria el primer cop...
... i a més, cal veure que...
- Marta, maquíssima, i com és que portes aquesta bufanda al coll? No fa tant de fred... A més, estàs a dintre d'una casa, no a l'aire lliure...
- He, he!! Bé, tieta - la Marta a vegades deia "tieta" a l'Eva, tot i que, de fet, no eren família real, sinó més aviat família "simbòlica", - tieta, aquesta bufanda era de fa molt de temps, me la va regalar certa persona avui difunta, i m'agrada portar-la. És un simbolisme.
L'explicació de la Marta era bastant versemblant. En tot cas, la Eva, qui ja en té prou amb els propis problemes seus, decideix no fer més preguntes a la Marta. La dona, la petita adolescent i el Joan s'asseuen a una taula, tancant la porta del carrer, i es posen a parlar de temes intranscendents. I la Marta segueix sense treure's la bufanda.
Seguidament, tornem a la cafeteria Baylies, on la Miranda i l'Èric estan a punt de viure altres episodis de les seves aventures i desventures. ¿Quins episodis? Aviat ho sabrem...
---------------------------------------------
Sigues benvingut a Ciutat Perenne: http://ciutat-perenne.com
l´Autor
![Foto de perfil de cuidador_d-ossets Foto de perfil de cuidador_d-ossets](/imatges_autors/1039750.jpg?rnd=1672811455)
70 Relats
41 Comentaris
22964 Lectures
Valoració de l'autor: 9.89
Biografia:
Em presento.Em dic Unicorn Blanc del Bosc, o Unicorn Blanc. També utilitzo, per raons pràctiques, els pseudònims de Crom el nòrdic, Unicorn Gris i Cuidador d'Ossets, si bé només posaré articles nous en aquest últim pseudònim i en aquest mateix en què ara em veieu (els altres noms d'usuari són de consulta i, en certa manera, d'emmagatzemament d'antics articles).
Els meus ideals són el catalanisme, la literatura, el món de la fantasia i l'acceptació de les normes socials que defenso, entre d'altres.
El meu nom de Facebook és
"Mark Corbera Mestres" .
El meu nom de Twitter és
"El Dorat"
El meu email és
webmestre2(arr.)gmail(punt)com
El conjunt de les meves webs (és a dir, de les webs administrades, moderades o dirigides per mi) es diu Portal Perenne, també anomenat "el Perenne" i està format, entre d'altres, per Lletra Perenne, també anomenada "la Perenne" .
La meva web d'articles es diu, com hem dit, Lletra Perenne i està a:
http://lletra-perenne.fandom.com/ca .
Actualment disposo de fòrum, el Fòrum Perenne, part de el Perenne, la direcció del qual és:
http://forum-perenne.foroactivo.com/ .
Podeu tenir accés a tots els relats de Lletra Perenne publicats a Relats en Català aquí:
http://ciutat-perenne.com/m/3qa
Els meus pseudònims a Relats en Català són: Unicorn Blanc del Bosc, Unicorn Gris, Cuidador d'Ossets i Cromelnordic. Observació: m'hagués volgut dir "Unicorn Blanc", però no podent fer-ho, em vaig fer dir "Unicorn Blanc del Bosc".
Que vagi bé!!!
Últims relats de l'autor
- Osset de Peluix. .Un conte de l’Èric l’¿etern? solitari i la seva explicació tècnica del mateix.
- Alternatiu d'Osset de Peluix: una aventura d’Èric i Miranda a l’estil de narrador protagonista.
- Osset de Peluix (67). Una persona sent un fort odi cap a l’”Osset de Peluix”
- Osset de peluix (66). Els vertaders recents sentiments de l’Èric.
- Osset de peluix (65). ¿La Miranda morta?
- Osset de Peluix (64): L’Armando proposa deixar estar el tema de la Miranda.
- Osset de Peluix (63). Sessió de xat en les quatre amigues.
- Osset de Peluix (62). Una parella parlant del seu futur.
- Osset de Peluix (61). La revelació de la Eva.
- Osset de Peluix (60). Presentant al Martí, l’amic de “tatuatge”.
- Osset de peluix (59). Sobre els amors de la Esse.
- Osset de Peluix (58). La sorpresa amorosa de la Anti.
- Osset de Peluix (57). L’endevinació de la Esse.
- Osset de Peluix (56). El misteriós espia del Bailie's.
- Osset de Peluix (55). La gesta de l'Armando.