Cercador
Nuviatge al mas del Molí
Un relat de: Maria Pilar Palau BertranLa Laia ens diu que va néixer aquí, al mas del Molí, un mas mes aviat petit i que para quasi abaix del torrent del magraner. Un lloc preciós, a on hi neixen les lletugues sense plantar-les; i els carbassons es fan tan grossos que semblen trombons.
Ens explica que la seva família fa 300 que regeixen el mas com a masovers i, que tenen els mateixos amos.
- Què bonic, oi??
Ara és tot tant diferent.
La gent no posa gaire amor a les coses.
Mira, l' altre dia me'n recordava del meu nuviatge amb el Toni, el meu home. Saps què va fer? doncs va anar a demanar la meva mà als meus pares, sense abans haver-m'ho dit . A on s' ha vist això??? Ara ho trobo molt malament....
Era un dia que jo rentava en aquell safareig, sí, sí, aquell dels costat del pou... El vaig veure venir pel camí de l' hort, i, a mi no em va dir res. Va anar directe a veure als meus pares. Penseu que ni tant sols festejàvem.
Un cop va tenir el consentiment dels meus pares, ell no va venir ha dir-me res, fou ma mare la que em donà la notícia.
En aquella època les noies no podíem mirar a cap noi. Per els de casa meva això era pecat. Van arribar a l' extrem de que si jo era vora del galliner i el gall empaitava a alguna gallina, la mare sortia amb el bastó. Als gossos i a les gosses també, a pedregades. Doncs bé, que si hagués sigut per ells el mon s' hauria acabat.
Com us anava explicant, al cap de vuit dies d' aquella "pedida de mano" , es varen presentar a casa, la Rosa que era la mare de' n Toni i la mestressa jove del mas Sala, amb el que havia de ser el meu home. En Toni.
Venien a parlar amb la mare sobre el gran àpat.
En Toni i jo al trobar-nos de front ens vàrem posar vermells com dos tomàquets. jajajaja.
La mare va dir que del dinar se'n faria càrrec ella, advertint-los que mataria una oca i la faria amb naps i peres.
LA setmana d' abans del gran àpat ( de compromís) vam estar molt enfeinats posant a punt tots els preparatius.
El dia del dinar a en Toni i a mi ens van fer seure un al costat de l' altre. Quan van acabar de dinar, el pare, la mare van fer passar a la sala als sogres. Havien de parlar dels tractes del dot. Ho vaig trobar molt violent, ara ho recordi i ho podríem comparar amb la venta d' una mula.
- Bé, s' ha de dir, que encara que els meus pares eren els masovers del mas del Molí, la família havia adquirit amb els anys altres finques de les que jo era la pubilla. Què us penseu????? M' havia de casar amb un hereu. jajajaja!!!!!
El dia del casament va arribar, tot era lluent, les bèsties , les cavalcadures, els vestits, els mossos......
El pare i jo anàvem davant, en una cavalcadura cada un. La mare, darrera amb ma germana. El meu pare anava tot satisfet, amb el dot ben guardat dins la bossa.
En entregar la filla, entregaria els diners a aquell hereu tan ben plantat i de tan bona casa.
Un cop a l' altar, em van emocionar les paraules de mossèn Josep." Fins que la mort us separi" per un moment vaig veure a en Toni amb la barba blanca i jo també amb el cabell blanc.
MIreu, poder que ho deixem aquí , perquè no acabaríem mai de parlar del meu casori. Encara hi ha gent que el comenta.
Però abans no vull acabar sense explicar-vos una anècdota. jajajaja. Si el jovent d' avui ho sentís riurien de debò.!!
Un cop al dormidor.... i com que jo tenia la cultura del galliner, jajaja, al veure al meu home sencer, ( ja us podeu imaginar com estava), em vaig posat a plorar.
- Què et passa, no ploris dona. Em va dir en Toni. No t' amoïnis , ja vindran altres dies.
Em va agafar per la cintura,..... disposats a dormir. Però a l' endemà ens vam despertar abraçats i suposo que ja sabeu el que va passar. Féu anar la imaginació. jajajaja.
Comentaris
-
jo t'anomenaria...[Ofensiu]Capdelin | 28-02-2006 | Valoració: 10
deixeble de Pompeu fabra, pubilla de la Catalunya rural, trobadora d'històries i llegendes, musa pairal...
gràcies pels teus dibuixos ( em sap greu que treballis tant per a mi )
"geografia emocional"... quina masia!
"definitivament l'amor porta ulleres", quines ulleres!
" noia o sirena"... quina sirena, què guapa!
"l'una damunt de l'altra"... quines bicicletes!
i "jo te l'encendré el tio tio fresco..." m'ha fet molta gràcia... em sona a allò de "baixant per la font del gat..." que cantava la meva besàvia...
mil petons i una abraçada!
l´Autor
![Foto de perfil de Maria Pilar Palau Bertran Foto de perfil de Maria Pilar Palau Bertran](/imatges_autors/140524.jpg?rnd=1491084996)
225 Relats
507 Comentaris
318895 Lectures
Valoració de l'autor: 9.74
Biografia:
Hola soc la Maria Pilar, he dedicat tota una vida al negoci de les antiguitats, si algú vol visitar la meva web: http://www.antiguitatsvila.com/.Suposo que alguns de vosaltres em deveu conèixer, doncs ja fa gairebé un any que volto per aquí. M'agrada escriure temes més aviat populars i costumbristes, alguns d'ells són records de la meva vida des de la infància, també podeu trobar algun tema d'antiguitats i d'art en general que fa anys que alegren la meva vida. M'agrada dibuixar i tinc una bona colla d'auques fetes. Estic preparant un llibre que recollirà relats, auques i dibuixos, com és la primera vegada que ho faig i vaig una mica despistada, si algú hi està interessat que m'ho demani per correu i ens posarem en contacte.
El meu e-mail es: adema1820@hotmail.com
Últims relats de l'autor
- ELS HERBOLARIS
- La cadira del Rei Martí
- En Robacols i els frares de Sant Josep de la Rambla
- L'últim molí i l'últim pou
- Ens ha deixat la Pilar Rovirosa, Banyeta del Badiu
- Un empleat del Berguedà
- Els àpats tradicionals a Catalunya
- L'històric relat del naixement del Rei Jaume I
- Les auques i la seva història
- Montserrat i l'Abat Oliba
- Els instruments de corda de la Barcelona del segle XVIII
- El Virrei Amat
- Sants, 1910
- Ara arriba l'amor
- El Sr. Florentino, un negoci de plomalls