Cercador
Holmes
Un relat de: LeelaAquell matí s'havia llevat a trenc d'alba, delerós de fumar-se una pipa. Es va aixecar del llit, es posà les sabatilles i el batí de franel·la. A fora, el paisatge era l'habitual de les darreres setmanes: neu i ombres fosques, grotescament desdibuixades per culpa d'uns fanals d'acetilè que començaven a extingir la seva llum.
Va encendre la llar de foc amb una traça increïble, i amb el mateix llumí, encengué la pipa que tenia mig preparada. Feia temps que ningú trucava a la porta d'en Holmes proposant-li un nou cas. A Scotland Yard començava a córrer la veu, acompanyada d'un somriure burlesc, que en Watson i ell s'havien jubilat. Però una ment com la de Holmes no descansa mai.
El sospir profund d'en Sherlock era de nostàlgia per aquell Londres fosc, boirós i sinistre en el què havien viscut anys enrera. Ara, tot havia canviat molt. Va seure a la seva butaca i fent profundes pipades es va posar a reflexionar sobre els darrers esdeveniments.
***
Dimarts al matí, després de prendre l'abundant esmorzar que la llogatera del seu petit apartament de Baker Street li havia preparat, va sortir prest, com si algú l'empaités, disposat a fer un volt per una ciutat que, ignorant la fam arrapada en alguns dels seus habitants i la pobresa que semblava crònica, s'entestava en créixer cada dia una mica més.
Recordava que al The Times havia llegit que inauguraven una nova llibreria al final del carrer. Holmes, que des de que no treballava tant es dedicava a llegir amb més fruïció que mai, no va poder resistir-se a entrar i fullejar aquell munt de planes esgrogueïdes, plenes de cabòries, sentiments o aventures d'autors de tota mena que desitjaven ser escoltats i immortalitzats d'alguna manera.
La porta va grinyolar i un home gran amb unes minúscules ulleres recolzades a la punta del nas va mirar-lo de fit a fit però fugaçment, i li va desitjar bon dia amb una veu melancònica. Estava desant un d'aquells volums tant pesats pel qual ningú d'aquell barri inculte s'hi interessaria mai.
La botiga era plena de pols. Hi havia llibres per tot arreu amuntegats en piles perilloses. L'agilitat de Holmes li permetia lliscar entre aquelles muntanyes de saber sense que ni tant sols notessin la seva presència. Els seus dits llargs i ossuts passejaven subtilment pels lloms d'aquelles meravelles: Homer, les tragèdies de Sòfocles, ...... Arthur Conan Doyle... Arthur Conan Doyle...
Holmes, va estirar aquell volum amb tapes de cuir negre gravat i va poder llegir el títol imprès amb un ribet daurat: Estudi en escarlata
***
Seguia assegut en aquella butaca vella, amb la pipa que gairebé s'havia exhaurit. Per la finestra veia com un tímid sol intentava fer-se pas entre aquella boira fumejant, la de sempre, la que aquell Londres havia conservat malgrat el pas dels anys.
Intentava calmar-se, però el cor se li accelerava i l'angoixa començava a guanyar-li la partida. El seu sistema deductiu, metòdic, no li permetia resoldre aquell cas i arribar a una demostració convincent de què era el què estava passant. Estava esgarrifat: qui era l'heroi que protagonitzava la novel·la que havia trobat a la llibreria? Com podia ser que la vida d'un ésser inventat per la ment febril d'un escriptor hagués transcorregut paral·lelament i idèntica a la seva pròpia?
Va aixecar-se, mirant el violí que estava recolzat sobre la petita llibreria plena de volums mèdics sobre verins. El va agafar i va emetre les notes més belles que mai havien sortit d'aquella caixa sòrdida. Va deixar-lo de nou al seu lloc i va mirar un cop més per la finestra.
Sabia del cert que aquell cas no el resoldria mai i sens dubte, aquell fet, era signe de què havia arribat el moment.
Resolut, va obrir el calaixet de la tauleta. Allà hi guardava la capseta de vellut vermell, allargada i estreta. La va obrir amb decisió i fermesa. La nit abans ho havia previst tot: l'hora de llevar-se, la seva pipa, l'hora d'esmorzar, unes breus, lànguides i intenses notes, una darrera mirada a la seva ciutat.
Havia descobert el misteri més important de la seva vida: el de la seva existència, allò era quelcom que poques persones podien dir i ara ell ni tant sols podia entendre'l.
Va seure a la butaca, còmodament, ara ja ben calmat. Havia fet allò moltes vegades, aquell cop no seria massa diferent, tant sols es tractava de no pensar que aquella dosi era la letal.
Comentaris
-
Quines ganes tenia d'enganxarteeeeee !![Ofensiu]Màndalf | 11-01-2009
8-)
FELIÇ 5è ANIVERSARI d'RC,
relataire!!!
Si avui és diumenge 11 del 2009, avui és el cinquè aniversari d'RC. Passa pel fòrum i descobreix com pots "enganxar" en un dia com aquest Recorda: NOMÉS AVUI! T'ho perdràs?
Petonarrus cabassus -
Genial![Ofensiu]copernic | 07-12-2008
Excelent narrativa, impecable ambientació fins al punt de trobar-te a la llibreria gairebé físicament i un final sorprenent, obert, que pot interpretar-se de moltes maneres i que fa reflexionar.
A mí, pesonalment, m'ha fet pensar en Blade Runner, en l'escena en la que els replicants arriben fins a ña Tyrrel Corporation i maten al seu dissenyador i creador, cosa que equivaldria a un deïcidi. Per altra banda també m'ha fet pensar en que les religions només recollirien la creença de l'home en la pròpia irresponsabilitat ja que tot formaria part d'un pla diví, cosa que solem anomenar destí. És a dir, l'home només seria lliure si no fos un titella en mans dels déus. Crec que Woody Allen ja tracta d'aquest tema en la obra de teatre "Déu". Deixa-ho estar si no ho entens, ho he escrit sense entendre-ho gaire tampoc, hahahaha!
Petons des de Girona! -
Adéu Holmes.[Ofensiu]Jere Soler G | 02-01-2006 | Valoració: 10
T'has decidit a matar el detectiu d'una forma original i força coherent amb la seva psicologia. Està molt ben escrit. No deixo de preguntar-me qui hi deu haver darrere la Leela, un/una gran escriptor/ora, sens dubte.
-
Lila![Ofensiu]Màndalf | 22-11-2005 | Valoració: 10
Què valenta que ets! Quin atreviment! Gosar eliminar a tot un Holmes, encara que sigui el real!
M'ha agradat el relat, de debò. La idea és molt bona i trobo molt bé la descripció i l'ambientació; la de la llibreria, genial.
Encara que l'acabament és increïble. En Sherlock és un tipus massa intel·ligent i pràctic com per suïcidar-se. Tampoc li pega el fet de que s'esgarrifi amb la situació. Crec que tiraria endavant.
Però m'has fet pensar, que d'això es tracta, no? M'imagino trobant-me un llibre així, que expliqués la vida d'un personatge paral·lel a jo mateix,... quina passada! Què faria?
Llogaria un detectiu? Aniria a la policia? A un vident? Ara bé, jo no me suïcido ni que em matin,... i tu? (espero que tampoc, eh!)
Un smuarrack tipus quetz
-
El misteri de l'existència...[Ofensiu]qwark | 13-11-2005
... potser no és tan elemental com ho són els casos d'en Holmes, a la seva ment.
M'agrada aquest final obert que fa que el lector es quedi pensant. M'agrada perquè és el mateix que li passa a en Holmes amb aquest últim misteri; així d'alguna manera ens posem una mica més en la pell del teu Holmes. El final obert (o ambigu, o críptic) també té un plaer per l'escriptor i és el de veure com els lectors acaben completant la història dins de la seva ment, fent-la seva. Així doncs passo a explicar la meva versió dels fets:
Al segon paràgraf insinues que en Holmes s'ha jubilat però la ironia del somriure amb que això es diu em dóna a entendre que no parles tant d'en Holmes com d'en Doyle... i fins aquí puc llegir, a mi també m'agrada deixar les coses una mica obertes.
Per cert, a tu t'ha passat mai que coses que has escrit hagin passat després al "món real"? -
En l'estela del vell Doyle[Ofensiu]pivotatomic | 30-10-2005
Encara que vaig llegir les històries de Sherlock Holmes ja fa bastants anys, el teu relat m'ha portat d'immediat l'aroma reconfortant d'allò que ens és conegut i ens agrada.
Trobo que has copsat molt bé l'atmosfera del món del detectiu. A més, tens una prosa àgil i alhora elegant, que es llegeix amb facilitat i deixa un bon sabor de boca.
Es cert que jo tampoc acabo d'entendre del tot el final. Però no sempre cal entendre un relat perque aquest t'agradi.
I en aquest cas, és així.
T'hauré de llegir més... -
ja l'havia llegit ...[Ofensiu]Conxa Forteza | 30-10-2005
però amb la meva manca de gràcia per comentar no ho havia fet, avui no t'havia relacionat amb aquest relat que m'havia agradat molt, però ara no puc deixar de fer-ho, ho entens estimat Watson?
Una aferrada
Conxa -
Leela...[Ofensiu]Maria Pilar Palau Bertran | 27-10-2005 | Valoració: 10
...espero que hagis rebut les auques, ja diras algo i per lo demes et felicito per la teva tan bona manera de relatar, ho fas molt bé!!
Maria Pilar (Valeria) -
Quantes coses ens amagues Leela?[Ofensiu]ambre | 27-10-2005 | Valoració: 10
És genial aquest relat, el trobo ple de paral·lelismes amb un bon munt de circumstàncies de la vida.
Com sempre em fas pensar, reflexionar i ...
assaboreixo els teus relats una i altre vegada robant sentits nous que em desperten tot un món, un univers transparent que, de vagades, no sabria veure encara que el dugués pintat a les ulleres.
Una abraçada Leela i moltes gràcies,
-
molt bo[Ofensiu]foster | 26-10-2005
però hi ha alguna cosa que falla en l'explicació de la trama interna del relat, en l'estructura.
Està molt ben escrit, és deliciós tant per l'atmosfera com pel personatge entranyable i la situació en què ens l'ubiques, però repeteixo, el perquè del seu suïcidi, el descobriment de la seva identitat com a personatge de novel.la, queda una mica en l'aire.
Un relat sorprenent que demostra valor per part teva d'acarar-te a un mite de la literatura i fer-ho amb aquesta sensibilitat i "carinyo".
He disfrutat llegint-lo, i no sé si no hauries de seguir per aquest camí, amb la prosa, amb personatges i situacions menys abstractes i alhora menys personals, defugint una mica el món tancat i a vegades una mica claustrofòbic i angoixant d'un mateix i "les seves circumstàncies." (dels poemes, em refereixo).
foster
Valoració mitja: 10
l´Autor
![Foto de perfil de Leela Foto de perfil de Leela](/imatges_autors/152676.jpg?rnd=222839187)
81 Relats
639 Comentaris
126617 Lectures
Valoració de l'autor: 9.83
Biografia:
Totes les persones grans van ser nens (encara que poques d'elles ho recorden)
El petit príncep. A. de Saint Exupéry
********
El meu e-mail:
leela.arc@gmail.com
********
Foto: Leela
(Futurama, de Matt Groening)
Últims relats de l'autor
- Confiança
- Una història de tantes sobre la trista incomprensió de la virtut de la peresa.
- Mots que encadenen
- LBV 1806-20
- Sobre Ventall d'Haikus, d'Anna Rispau.
- Mare endins
- Deixant-hi petjada (breu escena teatral sobre uns pirates)
- No us veiem però sou entre nosaltres
- Trama de Carrer
- Ombra
- El petroli en llauna abandona el busseig
- Auguri
- E pur si muove!
- La cambrera de la casa del te
- Gargots telefònics