Cercador
EXTINCIÓ
Un relat de: kefasMireu, no em feia pagues de poder pasturar tanta estona per aquest món. Bé, això no és exacte, hi comptava, però no dins d'una estructura antropomòrfica, com ara. Quan pensava en el meu futur veia alguns dels meus àtoms com a membres de la comunitat d'un mugró de partera, preparats per resistir els embats de la llet tèbia, la pressió de la llengua d'un nadó i l'agressivitat de les xiques dents. Això com a exemple d'una de les millors localitzacions possibles. Mai he pensat que algun dia pugui formar part de la maça del jutge que m'acaba de condemnar. Quina esgarrifança! O de l'espurna de saliva judicial que m'ha espetegat a la galta quan ha cridat, "El condemno perquè és culpable de catalosia" . I consti que jo no sabia que estava delinquint. A mi sempre m'han dit raret. Potser perquè he tingut molt de senderi, m'ha agradat treballar fins a l'extenuació i no perdre el temps com els ganduls, m'ha sabut greu no poder parlar la llengua de ma mare i el que és pitjor, he maleït públicament la feina de funcionari. Totes aquestes xacres, que considerades individualment tenen categoria de falta, però que quan s'ajunten es constitueixen en el delicte anomenat catalosia, el que antigament es coneixia com la culpa de ser català, formen part de la meva personalitat i malgrat els esforços dels educadors, mai les he pogut erradicar.
Sé que la meva personalitat laboriosa, molt estalviadora i sense engruna de supèrbia imperial, retarda l'arribada de la humanitat al seu estadi final, que no és altre que l'extinció. Ho sento. Però què voleu que us digui, soc com soc i tinc la pega de no saber canviar.
No us preocupeu, l'objectiu, malgrat els dissidents com jo, és proper. Els nostres respectius àtoms s'ho explicaran quan es trobin constituint la closca d'un escarabat.
Comentaris
-
Com la Santíssima Trinitat[Ofensiu]Joan Colom | 27-09-2023
Com la Santíssima Trinitat, tres temes ben articulats en un únic relat: el microcosmos dels àtoms (uns àtoms que es van reencarnant en diversos subjectes), l'extinció de l'especie humana (no pas dels insectes), tal vegada en un holocaust atòmic, i, lligant aquestes dues realitats, la condició de ser i sentir-se català (condició antientròpica i, per tant, culpable).
Tot això, disfressat amb l'aparent frivolitat que caracteritza els teus relats. -
Àtoms[Ofensiu]llpages | 26-09-2023 | Valoració: 10
Això dels àtoms que esmentes, m'ha fet pensar en la dita de Shakespeare "un home pot pescar amb el cuc que ha menjat d'un rei, i menjar-se el peix que s'ha alimentat amb aquest cuc". No sóm res, i menys en pijama...
Quant a la catalosia, un neologisme que desconeixia, m'ha agradat! -
Corecció[Ofensiu]Rosa Gubau | 25-09-2023
Volia dir, de mica en mica s'omple la pica.
-
Principis...[Ofensiu]Rosa Gubau | 25-09-2023
arrelats i hermètics, que són tan vàlids com d'altres. Escrius amb tanta riquesa d'expressions i vocabulari, que sempre haig de llegir els teus relats dues o tres vegades, per posar-me en situació. És al que passa quan una és aprenent i l'altre gran expert. Però en mica s'omple la pica.
Rosa.
l´Autor
![Foto de perfil de kefas Foto de perfil de kefas](/imatges_autors/1039628.jpg?rnd=994767795)
147 Relats
1164 Comentaris
245873 Lectures
Valoració de l'autor: 9.86
Biografia:
![Un servidor](https://1.bp.blogspot.com/-8vhcO4x3tTY/YXHM3rDpOkI/AAAAAAAARtE/Jl0dX1RR5mMLqSMGKfcSVPDKyqh0LimeQCLcBGAsYHQ/w486-h640/Pere_Criach-1.jpg)
kefasnou@gmail.com