Cercador
Especial dedicació
Un relat de: somnisdecolorsSuposo que tots sabeu que hi ha moments en que et sents sol i molt perdut, estàs confós i no saps cap on tirar, els teus sentiments son contradictoris i la teva mirada està sempre perduda en l'horitzó, freda, estranya,distant... I també suposo que tots sabeu que a molts aquest estant en que et trobes els passarà desapercebut però que a aquells amics/amigues, que són realment molt propers a tu, mai els hi podràs ocultar, per que aquestes persones són extraordinàries, i tenen la capacitat de veure tot allò que s'amaga darrera de la teva cara amb unes formes no massa comuns en tu. I és que per qui t'estima, et respecta i et compren, una sola mirada, un sol somriure diferent del normal o un sol gest ja els basta per saber que et passa, si ets feliç o estàs trist, si estàs enamorat/ada o et manca tot l'amor del món... I fins i tot, m'atreviria a dir que se'n poden fer una idea, i la majoria de cops correcta, de per que estàs de tal manera.
I es que, gent, tenir un amic/amiga, és tenir un tresor. I jo amb això estic ben satisfeta, per que tinc catorze grans tresors, pels que tinc mil desitjos, mil coses a agrair, i infinites paraules boniques a dir d'elles.
I es que, gent, tenir un amic/amiga, és tenir un tresor. I jo amb això estic ben satisfeta, per que tinc catorze grans tresors, pels que tinc mil desitjos, mil coses a agrair, i infinites paraules boniques a dir d'elles.
l´Autor
23 Relats
37 Comentaris
23892 Lectures
Valoració de l'autor: 9.50
Biografia:
Nascuda en un petita illa del mar mediterrani,illa repleta de somnis i normalment bones intencions.
Vaig arribar aquí un bon migdia -per ser més exactes, com diu la meva mare, a l'hora en que circula l'electricitat 220 (14.20)- era un fred Gener d'un bon any 1995.
La meva infància ha estat lo millor que podia demanar, sempre envoltada de gent que m'estimava i em mimava. Les anades a cercar caragols o esclata-sangs, amb el pare i l'avi; les coques fetes amb la mare i l'àvia; i les jugades amb els germans i cosins.
L'adolescència, bé encara no l'he acabada de passar, però el camí que ja n'he recorregut no ha estat de lo més fantàstic, encara que he tingut molts bons moments i moltes bones companyies. He tingut la mala sort de comptar amb una malaltia que hem va acompanyar durant tot un any, però que vaig aconseguir superar. En realitat pot ser ha estat sort i tot, hem vaig fer forta, valenta, lluitadora, i vaig aprendre a entendre a les persones amb malalties i no només a compadir-les.
Vaig comptar amb la mort de dues persones estimades, el món s'hem desfeia a les mans, però en realitat això també m'ha ajudat a fer-me encara més forta.
Vaig aprendre que l'estimació o amor, no li pot a tot, que les relacions que tu creus perfectes poden ser perilloses. Però jo, durant aquest temps de pujades i baixades, vaig tenir la necessitat de convertir-me en una persona optimista, per tant, crec que cada baixada ens aporta un nou valor i més energia per tornar fins a dalt. No vull que us quedeu només amb les baixades... He pogut, i tinc la sort de poder gaudir d'uns amics i amigues fantàstic, elles ho son tot per jo, són qui més saben de jo i de la meva vida, del que m'agrada i el que no suporto; amb qui passo més temps i els millors moments. I ara, sempre que puc intentar xalar al màxim de l'oportunitat que hem van donar aquell 1995.
Últims relats de l'autor
- Quant irònica és la vida?
- Temps
- Paraules d'un bon amic
- Especial dedicació
- Petita biogràfia,
- Enamorar-se i morir, igual cosa?
- Ganes de fugir. Ganes de cridar.
- Melodia de l'amor
- Amb tu i per tu.
- tu m'ho fas sentir.
- Relació no consentida. Prou per favor !
- Riscos!
- Aii, que bonic ser un nen petit.
- Carta enviada al cel
- Tampoc no demanava tant