Cercador
El mar, les gavines...
Un relat de: annahAsseguda sobre la sorra, observo la immensitat i la profunditat del mar, i l'envejo, perquè dins meu hi ha una turmenta que no em deixa respirar, i en canvi ell està calmat. Tan sols petites ones es trenquen vora la platja.
Aixeco la vista. Les gavines volen i, vull ser elles. Volen amb llibertat i amb la il·lusió de conèixer nous móns, i aconseguir els seus somnis. Però el patiment que em traspassa el cos i arriba fins al fons de la meva ànima m'impedeix de poder volar, somiar.
Decideixo posar-me dins l'aigua. Nedo i nedo... fins que el meu amic, el mar, m'acull als seus braços i em traspassa la seva calma. Al mateix temps que les gavines, amb els seus cants, m'acosten un bocí de la seva llibertat.
Comentaris
-
mar...[Ofensiu]Capdelin | 10-05-2005 | Valoració: 10
gavines, tu, llibertat...
es nota que l'estiu s'acosta i el mar ens crida, per salvar-nos de la calor que ofega cossos i ànimes e la monotonia i e la roba asfixiadora de l'hivern...
volar... lliurement... amb la imaginació, la voluntat, el pensament, el desig...
fantàstic!
un petó i una abraçada!
l´Autor
![Foto de perfil de annah Foto de perfil de annah](/imatges_autors/25272.jpg?rnd=534199820)
88 Relats
325 Comentaris
116523 Lectures
Valoració de l'autor: 9.72