Cercador
d'albergínies i cananes
Un relat de: clarianaArribo a casa, obro la porta tancada amb clau, sembla que tot sigui com abans de marxar. Fa fresqueta, samarreta de tirants i pantalons tres quarts, comença a refrescar, queden enrera els dies al la platja on moure un dit implicava suar mig litre d'aigua. Aquí tot és diferent, passejada amb els amics de sempre i per sempre, poques paraules, temes exhaurits, però companyia que en definitiva és el que tots volem.
Una mica de gana, poca perquè la "creppe" de l'Ivan ha fet servei. Obro la nevera força buida, però hi ha suficients ingredients que avui al matí he adquirit al mercat del poble. Disposo de 4 cananes, 2 albergínies bigarrades, mitja ceba, xiles mexicans i un pessic d'imaginació, l'últim d'aquests ingredients és imprescindible si tenim en compte que l'escenari de l'obra és una cuina. Faltava anomenar la graella, el ganivet acabat d'esmolar, la fusta per tallar i l'oli d'oliva verge.
Bé doncs comencem l'espectacle, tallo les albergínies a làmines fines per a coure-les a la graella, i després preparo un bon sofregit per a posar-hi les cananes i deixar fer xup-xup.
Al cap d'un moment ja està tot llest, per arrodonir-ho una amanideta i.... a taula!
Musiqueta d'Icat, sempre fa bona companyia, però el millor de la nit: la textura melosa de les albergínies... de notable. Dolcetes, suaus, tendres, sucoses... i perquè no amb una mica de formatge fresc...?
Ara sí que la combinació és excel·lent, el formatge embolcallat d'albergínia a la planxa, resulta un menjar exquisit per al meu paladar.
Un somriure em transporta als somrís mexicans on de debò vaig passar bones estones i també perquè no dir-ho... picants.
Comentaris
-
He llegit el comentari que m'has fet...[Ofensiu]llamp! | 18-11-2007 | Valoració: 9
... i t'he de dir que: ben trobats!
I ara comentar-te el relat: La cuina té molts arguments per escriure i escriure receptes com les que aquí descrius. Però bé, t'he de dir que el formatge no m'agrada, l'odio. Però l'esbergínia m'encanta i tota la verdura m'apassiona.
Si de veritat ets nòmada i ets del lloc que trepitges, deus ser una terrícola amb els peus a terra.... vajanades, no em fagis cas! -
Hola[Ofensiu]Arbequina | 15-10-2007
Les albergínies... què bones són!
El relat m'ha semblat un clarobscur de quasi tot: frases, estructura, expressivitat. A cops genial, a cops una mica obtús.
A mi, però, m'ha agradat. Ha pesat més lo clar.
Una abraçada.
Arbequina. -
betixeli | 18-09-2007
oh!, més relats de la clariana, visca!
nota mental: guardar-se trossets d'estiu repartits a les butxaquest de tots els pantalons.
l´Autor
![Foto de perfil de clariana Foto de perfil de clariana](/imatges_autors/355928.jpg?rnd=446075363)
41 Relats
60 Comentaris
34188 Lectures
Valoració de l'autor: 9.34
Biografia:
Em defineixo com una persona nòmada, talment com els nostres avantpassats. Visc navegant, i sentint que formo part de tot allò que els meus peus trepitgen.La meva llar és vora el mar, l'aigua em dóna l'equilibri.
Es bo descobrir molts camins que al final no arriben enlloc i et porten a tot arreu, mentre els trepitjes pots trobar moments de felicitats.
Sembla una paradoxa... oi?
Últims relats de l'autor
- Rakkautta
- Ploro a bots i barrals
- Quan el sol es pon
- silueta
- Cosmos i caos
- La vida d'una formiga a l'ampit de la finestra
- Comparteixo parets
- Trencadissa
- Em falta temps, però em sobren hores
- Si la natura s’enfada, les ànimes tremolen
- Xuclar i endrapar
- ÉS AIXÍ BABY
- Muts i a la gàbia.
- Contradiccions
- Anhels