Cercador
Burro fes duros
Un relat de: Maria Pilar Palau BertranUna vegada hi havia un Hostal en un petit poblet del Pirineu Català. En aquest Hostal hi vivia una familia formada pel pare (l'Hostaler), la mare (l'Hostalera) i dos fills. Tot hagués anat bé, si no hagués estat que l'Hostalera era molt ambiciosa i egoista. A aquella Hostalera se l'havia de castigar per la seva ambició.
Un bon dia es presentà un vellet acompanyat per un burro i trucant a la porta de l'Hostal preguntà si li podien guardar el burro mentres ell era a missa. L'Hostalera poc amiga de fer favors, s'hi negava, però l'Hostaler la convencia de que ho fes, que el senyor era vellet i que s'havia d'ajudar.
Un cop convençuda, i el vellet ja se n'anava, i els hi va dir: "No digueu estovalles estenent-se". Només ja se n'havia anat el vellet, l'Hostalera li proposà al seu marit que si que diguéssin estovalles estenent-se, i així ho van fer, amb la gran sorpresa que d'allí sortiren les mil llaminadures. Doncs peres confitades, capons i colomins rostits, tortells de nata i crema, massapans, i quan més en sortien, més ho deien, tant en sortí que en van omplir els calaixos, els armaris, els cistells, fins i tot sota dels llits.
A l'arribar el vellet que venia de missa preguntà: "No heu pas dit estovalles estenent-se?" i varen respondre: "No, no, no hem dit res."
A la setmana següent, el vellet tornà a passar per l'Hostal i tornà a preguntar si li guardaven el burro i ràpid van dir que si que l'hi guardaven, pensant que tornarien a dir estovalles estenent-se, però el vellet els hi va dir: "No digueu pas burro fés duros". I van dir que no dirien res.
Tot just se'n va anar el vellet l'home i la dona van dir a la vegada: "burro fés duros" i el burro va començar a fer monedes d'or. Vinga i vinga, cada vegada en "cagava" més i els Hostalers anaven amorrats per terra com a bojos recollint diners i dient: "Som rics, som rics". En van guardar per tot arreu, pels pots i olles i cassoles de la cuina, amb les estovalles en feien farcells, a tots els racons n'amagaven. Tot això va parar a l'arribar el vellet. Demana ells que n'estaven de contents, quina joia, ara si que eren rics.
A la setmana següent passà el vellet una altra vegada i els preguntà si li guardarien el burro, advertint-los que no diguéssin: "porra porrexi". "No, no, no ho direm". Al marxar el vellet van començar a dir Porra porrexi i el burro començà a donar cops a fer-los mal, molt mal. Allò era mal i càstig per aquell parell d'Hostalers ambiciosos i egoistes.
En aquest món, no s'ha de voler les coses per un de sol, s'ha de pensar sempre en els altres i pensar si d'alguna manera els pots fer feliços i contents.
Comentaris
-
www.guimera.info avui/tribuna[Ofensiu]Antonio Mora Vergés | 12-12-2005
Hola,
També el tens a Guimerà !
Això vol dir LA GALAXIA GUIMERA !!!
FELICITATS I BON NADAL !!! -
està bé aquest conte![Ofensiu]mjesus | 24-11-2005 | Valoració: 9
Ah! per desgràcia sempre desitgem més i més,
com en el conte de la lletera
M'he llegit els teus relats i m'han agradat molt.
Salut i endavant! -
ja ja ja ![Ofensiu]Capdelin | 24-11-2005 | Valoració: 10
quanta filosofia amagada ens aquells anys antics de la literatura popular catalana que tu ens mostres magistralment!
PD. m'han encantat els dos dibuixos: Baco i les tres gràcies... aquest últim és una passada, en blanc i negre... i he fet un somriure renaixentista!!!
pots escriure'm sempre que vulguis amb e-mails...
No vaig trobar la casa pairal a viella... potser no era correcta l'adreça electrònica...?
una abraçada! -
molt maco...[Ofensiu]instants | 24-11-2005
molt, fàcil de llegir, un conte per a nens. Gràcies!
-
Precios ! amb el teu permis el publicarem a www.guimera.info[Ofensiu]Antonio Mora Vergés | 24-11-2005 | Valoració: 10
Hola,
Es MOLT important anar recollint aquestes històries, tota vegada que dissortadament, amb la TV, la gent ben aviat, no tindrà la habilitat per llegir, i encara menys la d'entendre que justament en CONSERVAR les nostres arrels, ens hi ha la pròpia existència com a Comunitat, oi ?
Gràcies
Valoració mitja: 9.75
l´Autor
![Foto de perfil de Maria Pilar Palau Bertran Foto de perfil de Maria Pilar Palau Bertran](/imatges_autors/140524.jpg?rnd=491595935)
225 Relats
507 Comentaris
318895 Lectures
Valoració de l'autor: 9.74
Biografia:
Hola soc la Maria Pilar, he dedicat tota una vida al negoci de les antiguitats, si algú vol visitar la meva web: http://www.antiguitatsvila.com/.Suposo que alguns de vosaltres em deveu conèixer, doncs ja fa gairebé un any que volto per aquí. M'agrada escriure temes més aviat populars i costumbristes, alguns d'ells són records de la meva vida des de la infància, també podeu trobar algun tema d'antiguitats i d'art en general que fa anys que alegren la meva vida. M'agrada dibuixar i tinc una bona colla d'auques fetes. Estic preparant un llibre que recollirà relats, auques i dibuixos, com és la primera vegada que ho faig i vaig una mica despistada, si algú hi està interessat que m'ho demani per correu i ens posarem en contacte.
El meu e-mail es: adema1820@hotmail.com
Últims relats de l'autor
- ELS HERBOLARIS
- La cadira del Rei Martí
- En Robacols i els frares de Sant Josep de la Rambla
- L'últim molí i l'últim pou
- Ens ha deixat la Pilar Rovirosa, Banyeta del Badiu
- Un empleat del Berguedà
- Els àpats tradicionals a Catalunya
- L'històric relat del naixement del Rei Jaume I
- Les auques i la seva història
- Montserrat i l'Abat Oliba
- Els instruments de corda de la Barcelona del segle XVIII
- El Virrei Amat
- Sants, 1910
- Ara arriba l'amor
- El Sr. Florentino, un negoci de plomalls