Cercador
Vamurta-2
Un relat de: Igor KutuzovAllò era un naufragi. Els cossos amuntegats seguint les ondulacions del terreny, acaronats per la llum blava i morada del crepuscle, immòbils com roques al mar. Quan va ser capaç d'alçar-se aquella remor de guerra s'apagà i s'escoltà el silenci, fent més agut aquell aïllament respecte a tot. D'aquell onatge de mort hi sobresortien mans, els caps coberts pels cascs arrodonits dels soldats de Vamurta, banderes de tela esgarrapada, llances. Els rostres dels morts d'un gris esvaït, cranis mirant a terra, altres encara amb els ulls oberts, mirant al cel, trepitjats pels carronyers. Aterrava un nouvingut sobre un cadàver. Després de mirar-se'l, estirava un fil de carn. Hi havia tant que els voltors menjaven tranquils, sense immutar-se per altres que arribaven després de traçar amples cercles al cel. S'havia desesperat. Allí on mirés veia els seus homes caiguts en postures estranyes, alguns semblava que els haguessin deixat caure des del cel. Hi havia també restes i cadàvers de murrians, alguns estirats, abatuts, d'altres doblegats sobre la cintura, encara mig incorporats. Havia passat molt temps o fins i tot un dia sencer des de que havia perdut el coneixement. Un gran pànic s'encengué dins d'ell, va estremir-se. Era sol, sota el peu d'aquell turó pelat i pedregós on hi pesava la fetor de la carn putrefacta. Va començar a remenar entre els morts. Va voltejar un home gros, i a sota trobà una pell amb aigua. No hi havia gaire, dos o tres glops. Després de beure, les narius se li van obrir de cop, produint-li una forta sotragada a l'estómac. Dos o tres cops va sentir la pujada del vòmit però la seva boca encara estava tan resseca que tancà el pas de la bilis. Va aconseguir alçar-se, garratibat i tremolant, per intentar enfilar-se fins dalt el turó. I sovint queia a terra, prement les pedres del pendent per no caure avall, en aquella ascensió. Tornava a percebre un fred intens, malgrat el sol que escalfava la seva habitació.
Hi havia tres doctors. De seguida va reconèixer el jove Ermengol, amic i metge de Palau, explicant als altres dos col·legues l'estat del pacient.
- Debilitat, sí. La llança li ha arrencat part dels muscles de la cama però no ha trencat cap os ni cap camí de sang -. L'assenyalava amb un dit, alhora que passejava amunt i avall per la cambra movent la túnica verdosa de doctor de la cort, mentre que els altres dos metges, immòbils, l'escoltaven .
- La nafra ha estat desinfectada amb amatensis osspirrus, netejada i cicatritzada amb foc. Cal esperar a veure si la carn es podreix o no. El cop al cap no és res, un bony. El nostre senyor ha sofert un quadre de febre alta, d'esgotament físic total com a conseqüència dels intensos mesos de lluita, agreujat per aquests dos dies que deu haver estat qui sap on, deshidratat i famolenc. Necessita bon menjar, unes bones tasses d'aiguamel, que augmentaran els seus fluids, i sobretot no moure's del llit en dos o tres setmanes - va concloure.
El diagnòstic havia estat més benigne del que podria semblar pel seu aspecte. Tots tres metges callaven ara, mirant el malalt que es regirava entre els llençols neguitós, suant, obrint molt els ulls. S'incorporà de cop.
- La ciutat cremarà - els va dir, primer, amb un fil de veu -. Cremarà! Han arribat!
- Ja parla! - exclamà uns dels metges.
- No heu de parlar ni moure-us, senyor - digué Ermengol mentre amb les mans l'empenyia suaument perquè no s'incorporés.
- La ciutat és perduda! Marxeu!
- Ràpid! Herbes d'Alou - ordenà Ermengol.
Comentaris
-
...[Ofensiu]gypsy | 21-04-2009
He vist tots els mots de la terra, perquè sempre són els mateixos que viuen i moren en un estrany cercle.
Cadàvers, carn, cossos que bategaven es desfan per tornar a la terra, per abonar el sòl que ha de fer sorgir l'herba del demà. Rius de sang s'escolen per les escletxes del temps fins ser coagul intermitent.
Adorem la terra que conté els teus morts, ells són allà encara, mentre es lliuren batalles que donaran nous fruits pel dolor.
un petó -
Comentari 02[Ofensiu]nuriagau | 19-03-2009 | Valoració: 10
Has aconseguit fer una esplèndida descripció, gairebé pictòrica, d'una escena del camp de batalla, a la primera part d'aquest relat.
Amb la lectura de la segona part, el lector sap que el protagonista disposa d'una informació privilegiada o una premonició, què és el que sap? Caldrà llegir-se el capítol 3.
Felicitats per aquest segon capítol!
Núria
-
Les imatges...[Ofensiu]Maria Sanz Llaudet | 07-02-2009 | Valoració: 10
del camp de batalla són esfereidores de tant precises i ben dibuixades. Tens una gran capacitat per mostrarr-les i fer que arribin amb tota claredat al lector. Fa temps vaig comentar-te la primera part i, lamentablement, tot i que vaig anar llegint les següents, no vaig saber trobar el temps per comentar-te-les. Penso remeiar-ho, i a més em donarà la oportuniat de tornar-me a llegir cadascun dels trossets d'aquesta història ben explicada i feta amb un llenguatge molt acurat.
Una abraçada -
Unaquimera[Ofensiu]Igor Kutuzov | 14-11-2008
Tens raó. Crec que és un error al pujar el relat. Les màquines moderenes són la meva especialitat... Mil disculpes i moltes gràcies per l'avís.
-
Cossos i voltors[Ofensiu]Unaquimera | 13-11-2008 | Valoració: 10
Llegeixo el segon capítol i torno a recrear-me amb una bona descripció, seguida en aquest cas del primer diàleg entre els metges i les primeres paraules del seu senyor.
La descripció dels cossos després de la batalla, ja siguin de soldats de Vamurta o de murrians, resulta estremidora. Sobre ells, he pogut imaginar la figura del sobrevivent que avança tot i el dolor que sent, mentre contempla la destrossa però m'he perdut en arribar al final, quan diu:
"Va aconseguir alçar-se, garratibat i tremolant, per intentar enfilar-se fins dalt el turó. I sovint queia a terra, prement les pedres del pendent per no caure avall, en aquella ascensió. Tornava a percebre un fred intens, malgrat el sol que escalfava la seva habitació.
Permetem el dubte, però és en un turó, a l'aire lliure, trepitjant pedres? o és a la seva habitació? O vols indicar amb aquesta aparent contradicció que tot l'anterior a Tornava a percebre un fred intens era un malson del ferit que descansa al llit?
Una abraçada,
Unaquimera
Valoració mitja: 10
l´Autor
![Foto de perfil de Igor Kutuzov Foto de perfil de Igor Kutuzov](/imatges_autors/761740.jpg?rnd=224180983)
19 Relats
72 Comentaris
24949 Lectures
Valoració de l'autor: 9.88
Biografia:
Tinc dos blogs, un de poesia en català: "POEMES AL PATI". (http://poesia4patis.blogspot.com/)i un altre en castellà "ANTIGUA VAMURTA" (http://epicavamurta.blogspot.com/), on hi ha contes, relats, cine, poesia, etc.
Per contactar:
igorvamurta@gmail.com