Cercador
“Roses vs llibre”
Un relat de: Eloi MiróA vegades tenia ganes de convidar-te a un restaurant, de comprar-te rams de flors... però una força indissoluble s’apoderava de mi i feia que tots aquets pensaments i il•lusions les perdés en només travessar la porta d’entrada.
Ara me n’adono i és massa tard, ja t’he perdut i el cor hem diu que les roses te les havia d’haver regalat cada dia durant tot l’any, no un dia a l’any. Potser el llibre era el que més volies, però ara, encara que massa tard: t’ofereixo el llibre de la vida, un llibre que comença però que mai s’acaba.
Comentaris
-
Bon dia!![Ofensiu]Annalls | 02-04-2013
Ai , ai ,ai... tu estàs segur que no ets un "coqueto" i et treus anys? Me tret el barret més d¡un cop a relataires, però mai davant 18 anys!!!! Sembla que parles des de els 40... Clar que els meus escrits de 18 tampoc són tan diferents dels d'ara... però em quedo amb la boca oberta, potser es que començo a oblidar els que eran 18, tinc sort de tenir una nina de 15 amb qui tinc molta complicitat...nen que ets una canya com deiem nosaltres als 18. Uf!!! Com anècdota et diré que al meu company el primer any de viure junts li vaig regalar una rosa blava ,,,ens solem regalar llibres mútuament o be els compartim i la rosa perquè no? I no cal que sigui comprada!!!
A veure si trobo el poema que ahir vaig deixar a mig...Gràcies per venir a llegir-me, mestre!!!
Ah te de dir que la Mena em va corregint faltes i jo les anoto a la llibreta de català, vaig estudiar amb castellà i per coses de la vida, mi he posat fa poc , als 10 era una nena que no feia faltes en prou feines i ara no veig que aconsegueixi mai deixar de fer-ne , mira que n'es de difícil la nostra estimada llengua, ja la podien haver modernitzat i simplificat una mica dic jo!!! -
Jo també estic d'acord amb tu[Ofensiu]aurora marco arbonés | 01-04-2013 | Valoració: 10
L'amor s'ha de mimar i s'ha de fer renèixer cada dia, creant noves il·lusions i nous estímuls. Però la rutina, (ai la rutina) és la pitjor enemiga de l'amor. I et diré una cosa, com a dona, crec que és més important un petó, una abraçada, una paraula bonica (ja saps que ens agrada que ens diguin que estem maques) que no pas roses o dinars al restaurant, sense que això vulgui dir que aquests detalls no tenen cap importància.
Ho has expressat molt bé, és nota que la vida t'ha donat experiència i t'ha fet valorar els sentiments de les persones.
No t'havia comentat mai. Però et poso a preferits.
l´Autor
57 Relats
197 Comentaris
53816 Lectures
Valoració de l'autor: 9.97
Biografia:
Buscant el meu "jo" literari.Últims relats de l'autor
- L’estel que no he vist brillar
- Memòries d’un bar de cantonada
- L'arena
- DIRECTE AL COR - (Arc a la radio - comuniquem-nos! - Novembre - Per telègraf o telèfon)
- Una llum a la finestra (Un viatge sense retorn)
- Homo sapiens sapiens varonilis masculinis (homes, homes de veritat)
- El gronxador
- Guanyadors d'un joc perdut
- Paraules del vent (quan un pastís de poma et recorda l’amor d'un home)
- La reina rònega
- Ulls en oblit
- Els homes no fan petons!
- A un futur proper
- El teu somriure.
- Atrapat sota els teus braços