Cercador
Nosaltres
Un relat de: Antoni Casals i PascualNosaltres,
que venim del temps del fred,
que assistírem, impertèrrits,
als estertors de la bèstia,
que vam veure com els cossos
ens creixien amb proclames
per tota hormona, i als vespres
apreníem el valor
de les paraules antigues
de la mà d'estranys poetes
avui abocats a l'ombra.
Nosaltres,
que somniàvem mons lliures
i camins únics possibles,
que vestíem de tons rojos
els records i l'esperança,
que acompanyàvem amb càntics
els anhels i les fogueres.
Nosaltres,
que amb lenta perseverança
vam anar caient al tedi,
que vivim de les engrunes
dels amors i els desencisos.
Nosaltres?
nosaltres som el que queda
dels futurs que no existiren
i amb estèril complaença
no deixem de mirar enrere.
Comentaris
-
generació perduda[Ofensiu]Avet_blau | 02-02-2008 | Valoració: 10
nosaltres,
una generació perduda.
amb ambicions il.limitades,
i amb resultats minços.
Varem veure l' agonia de la bèstia,
i estudiarem enmig de manifestacions,
les darreres tortures,
els ùltims estertors.
Ara els somnis s'esvaiexen
amb resultats variables,
omplim el present
amb els somnis del passat.
Avet_blau (metge) -
Recolzament[Ofensiu]deòmises | 02-02-2008 | Valoració: 10
Una abraçada ben forta i sincera del teu deixeble
-
Aquest nosaltres[Ofensiu]ANEROL | 20-11-2007 | Valoració: 10
reforça la idea i el sentiment de desencís que vols transmetre, i ens inclous a tota una generació, talment realista. Encara que:
"nosaltres som el que queda
dels futurs que no existiren
i amb estèril complaença
no deixem de mirar enrere".
Res de complaença, al menys per la meva part -
Diana![Ofensiu]Unaquimera | 20-11-2007 | Valoració: 10
Amb un cert desencís, potser si que està pensat, però sense dubtes està escrit amb grans encerts, perquè en llegir-ho complau la forma que entra pels ulls, però a més a més sona i ressona a l'interior, remenant records i sacsejant oblits.
Això vol dir, al meu parer, que has fet diana en el melic emocional de qui se'n sent part d'aquesta generació.
Una abraçada emocionada,
Unaquimera
-
Posa'm a la llista[Ofensiu]hipocrates | 14-11-2007 | Valoració: 10
del teu nosaltres!
He trigat a fer el comentari perquè no m'havia recuperat encara de les tres primeres lectures. És una mena de proclama, però com sempre vorejant el límit entre l'emoció i la contenció.
Em queda un dubte: vols dir que no l'has acabat massa abruptament el poema? De totes maneres em sembla de les coses millors que hi ha publicades a Relats. Som molts que ens hi veiem reflectits.
Enhorabona.
Hipo -
Jo també en sóc un altre...[Ofensiu]F. Arnau | 13-11-2007 | Valoració: 10
... com l'amic Jaume , i tants i tants que conec, que pertanyem a aquest "Nosaltres".
M'he sentit retratat al teu poema:
"Els que somniàvem móns lliures i camins vestits de tons rojos..."
En fi, amic Antoni, un gran poema del desencís que, si bé és veritat que cal superar i aixecar l'ànim, la situació és tan depriment que és inevitable caure en aquesta mena de tedi generacional.
Una forta abraçada!
... I molta salut!
FRANCESC
PS Per cert, la sogra ja està en casa fent la recuperació post-operatòria. -
I com colpeix el final![Ofensiu]Onofre Bou Vila | 13-11-2007 | Valoració: 10
No sóc part del teu nosaltres... però això no m'impedeix feliçitar-te per un poema magnífic. Estèril complaença...
M'ha encantat. Llegiré més de tu, un dia que tingui mes temps!
Arià. -
futurs que no existeixen[Ofensiu]franz appa | 13-11-2007
Dels futurs dels quals parles, dels presents d'ara, tristos (perquè no han existit els futurs que projectàvem, o que crèiem possibles, o que, alguns, fins i tot crèiem indefectibles, tan segurs, inevitables i adherits al fat indefugible com ho havia de ser qualsevol dels altres camins que empreníem), ens acarem als passats en què érem un eixelebrat córrer cap a tot allò que ja albiràvem.
Potser per això, perquè no ens ha quedat la possibilitat de projectar-ho més, perquè ja només podem projectar endarrera, ens quedem" amb (l') estèril complaença" i, en efecte, "no deixem de mirar enrere". En altres paraules, sucumbim a la nostàlgia.
Em sento identificat, nomenat i assenyalat. Com tots nosaltres.
De fet, els artefactes narratius que vaig escampant per aquest web RC és un full més d'aquest llibre, trist, melanconiós. I, tanmateix... tan dolç i cru com qualsevol teràpia pal.liativa.
Esplèndid poema, esplèndid... i potser, per portar-te una mica la contrària: no tan estèril!
franz
-
ginebre | 12-11-2007
Un xoc, aquest poema.
Has dit això d'una foma lúcida i esgarrifosa, un embalum a l'esquena gris i pesat, la desesperança i el lleu somrís pels somnis perduts.
M'agrada moltíssim, podria ser una cançó trista de taverna, el cant dels perdedors, amb veu de Tom Waits.
Moltíssimes gràcies. -
Jo en sóc un...[Ofensiu]Anagnost | 12-11-2007 | Valoració: 10
Et puc jurar, Antoni, que aquest és el poema que t'he llegit que més malament m'ha deixat. L'he llegit amb un calfred recorrent-me la pell, reconeixent-me com un dels elements retratats en aquesta autobiografia del desencís.
Escric aquest comentari des de l'emoció incontenible que m'han produït aquests versos burxadors. No sé si els passa a totes les generacions, però per als qui "vam assistir impertèrrits als estertors de la bèstia", el futur que somiàvem devia ser un altre. I ara, Antoni, vivim de les engrunes dels nostres somnis.
No sé quantes vegades hauré de llegir aquest "Nosaltres", fins que deixi de fer-me mal.
Valoració mitja: 10
l´Autor
![Foto de perfil de Antoni Casals i Pascual Foto de perfil de Antoni Casals i Pascual](/imatges_autors/438132.jpg?rnd=1706345233)
123 Relats
783 Comentaris
146963 Lectures
Valoració de l'autor: 9.86
Biografia:
Vaig desaparèixer una temporada, no sé ben bé per quin motiu i de tant en tant retorno com qui de nou reprèn una vella addicció.El meu correu: antonicasals@mesvilaweb.cat (per si em voleu dir res).