Cercador
L'última paraula del món
Un relat de: EmelkinEl mar cau al parany d’arena,
una i mil voltes.
L’eternitat s’excita
i el sol cedeix
pel pes
d’hores
i cadenes.
Conec aquest gest,
és la ràfega de pors,
l’assaig indòmit
del nostre amor
perbocant a l’arena.
La teva trèmula veu
esquivant temences
i la fortor del vòmit
i dels records.
Caiem dins el parany d’absències.
El vespre ens ennuega
esquivant la metralla
dels mots violetes.
Res és capaç d’aturar
la feréstega inèrcia
que engrana tempestes
d’arena i paranys.
-L’eternitat s’oxida.-
L’última paraula del món
sempre deixa
la sentida metàl·lica de la solitud
als llavis.
-rinxolant el silenci,
esquitllant enigmes,
llimant el contorn
de la memòria.-
una i mil voltes.
L’eternitat s’excita
i el sol cedeix
pel pes
d’hores
i cadenes.
Conec aquest gest,
és la ràfega de pors,
l’assaig indòmit
del nostre amor
perbocant a l’arena.
La teva trèmula veu
esquivant temences
i la fortor del vòmit
i dels records.
Caiem dins el parany d’absències.
El vespre ens ennuega
esquivant la metralla
dels mots violetes.
Res és capaç d’aturar
la feréstega inèrcia
que engrana tempestes
d’arena i paranys.
-L’eternitat s’oxida.-
L’última paraula del món
sempre deixa
la sentida metàl·lica de la solitud
als llavis.
-rinxolant el silenci,
esquitllant enigmes,
llimant el contorn
de la memòria.-
l´Autor
![Foto de perfil de Emelkin Foto de perfil de Emelkin](/imatges_autors/180934.jpg?rnd=489957552)
250 Relats
398 Comentaris
190136 Lectures
Valoració de l'autor: 9.73