Cercador
Les pedres de llamp
Un relat de: Maria Pilar Palau BertranLes pedres de llamp, ai! Déu meu quina por! Perquè s'han de tenir aquestes coses? què hi feien a sota dels fogons en una capsa com de mida de sabates? Ai, ai... àvia perquè ho amagaves semblava embruixat. Quan es posava núvol et miraves la capsa i deies ai, ai! em sembla que plourà molt. Les pedres de llamp de la capsa sembla que es belluguin i se les mirava en aquells esglai de por i no m'agafa tanta por que sembla que s'arrissaven els cabells.
I ara penso d'on devien haver sortir aquelles pedres que ens amargaven l'existència?
El llamp ha estat sempre un fenomen meteorològic que més por ha causat a l'home així és que no cal d'estranya que aquest sempre hagi tracta de lliurar-se'n.
Temps enrere era creença, avui quasi desapareguda, que el llamp era un cos material i palpable i que allí on hi havia un llamp no hi podia anar un altre perquè la gent procurava posar pedres de llamp, o sigui llamps apagats sota les teulades, d'amunt les portes d'entrada, com a batall de les esquelles dels caps del bèstia que van davant del remat, portar-ne a les butxaques i en fi, en posaven per tot on podien.
Aquestes pedres no eren altre cosa que, destrals ,puntes de llança, festes a l'època prehistòrica que en trobar-les la gent i el veure-les tant punxegudes i fines es creien que eren llamps apagats, no cal dir que quan algú trobava alguna difícilment es desprenia. Si una pedra era veritablement de llamp era cosa ben fàcil tanmateix:, calia només lligar-hi un cordill a la pedra i posar-ho al foc si el cordill es cremava la pedra no era de llamp en cas contrari senyal que ho era.
Quan algú veia caure un llamp només havia de senyalar el lloc i tornar-hi al cap de set anys que era el temps que el llamp tornava a sortir sota terra, després d'haver-se enfonsat set canes (una mida) sota terra
Al tracta amb els pagesos d'Abrera em va servir molt per aprendre tot això. Aquelles pedres que em semblaven que em feien tant de respecte i tanta por, vaig aprendre a valorar-les eren les eines que havia fet l'home prehistòric, llances, destrals ganivets eines de tall diverses. M'agradava certament mirar-les i tocar-les l'àvia l'hem de perdonar que es fes aquell embolic i vaig tenir temps de poder explica-li bé.
l´Autor
![Foto de perfil de Maria Pilar Palau Bertran Foto de perfil de Maria Pilar Palau Bertran](/imatges_autors/140524.jpg?rnd=1647606630)
225 Relats
507 Comentaris
318895 Lectures
Valoració de l'autor: 9.74
Biografia:
Hola soc la Maria Pilar, he dedicat tota una vida al negoci de les antiguitats, si algú vol visitar la meva web: http://www.antiguitatsvila.com/.Suposo que alguns de vosaltres em deveu conèixer, doncs ja fa gairebé un any que volto per aquí. M'agrada escriure temes més aviat populars i costumbristes, alguns d'ells són records de la meva vida des de la infància, també podeu trobar algun tema d'antiguitats i d'art en general que fa anys que alegren la meva vida. M'agrada dibuixar i tinc una bona colla d'auques fetes. Estic preparant un llibre que recollirà relats, auques i dibuixos, com és la primera vegada que ho faig i vaig una mica despistada, si algú hi està interessat que m'ho demani per correu i ens posarem en contacte.
El meu e-mail es: adema1820@hotmail.com
Últims relats de l'autor
- ELS HERBOLARIS
- La cadira del Rei Martí
- En Robacols i els frares de Sant Josep de la Rambla
- L'últim molí i l'últim pou
- Ens ha deixat la Pilar Rovirosa, Banyeta del Badiu
- Un empleat del Berguedà
- Els àpats tradicionals a Catalunya
- L'històric relat del naixement del Rei Jaume I
- Les auques i la seva història
- Montserrat i l'Abat Oliba
- Els instruments de corda de la Barcelona del segle XVIII
- El Virrei Amat
- Sants, 1910
- Ara arriba l'amor
- El Sr. Florentino, un negoci de plomalls