Cercador
La desmitificació total de la dona
Un relat de: aurora marco arbonésDes de que el món és món, les dones han estat classificades com a bruixes o com a éssers angelicals. Deixant de banda la primera categoria, les dames inspiradores de l'amor cortès (i no parlem de les de l'època victoriana) no estaven proveïdes ni de cul ni de cames sinó més aviat d'ulls d'un blau encisador, d'un cabellera color atzabeja o daurada com el blat, d'unes dents com a perles, d'uns llavis de maduixa i magrana i d'una pell vellutada que era una delícia al tacte del fervent admirador. Una imatge un pèl cursi, en el meu modest parer... però, qui sóc jo, pobra de mi, per a portar la contrària a ningú..!
Val a dir que amb l'esdeveniment de la televisió, els anuncis han presentat les dones, o bé com a mestresses de casa que utilitzen productes miraculosos per a netejar la ronya de cuines i banys o bé com a meravelloses senyoretes amb un cos d'espant (que no, creieu-me, que no són reals) que es banyen sota un salt d'aigua amb uns gels fets de llimones del Carib, sacsegen una cabellera sedosa i resplendent pel tint anunciat o mostren un cutis finíssim degut a les cremes de colàgen, retinol i altres potingues d'efectes rejovenidors.
Però vet aquí que des d'un temps ença, els anunciants ens sorprenen diàriament amb estris i productes per a guarir o alleugerir els possibles problemes "fisiològics" de les senyores. Vam començar per les compreses. Bé, això no ho vaig trobar malament, al cap i a la fi la propaganda era subtil, delicada i "voladora", ja m'enteneu. Els "spots" de compreses per les "fugues" ja em va escamar una mica més. Però és que les dones no ens podem alliberar mai de la punyetera cel·lulosa? Un cop has arribat a l'època del climateri i ja no has d'estar pendent del calendari en vermell, la televisió et vol convèncer de que necessites protecció per les possibles "goteres" degudes a la incontinència urinària. No hi ha dret!
Ara, el que ja passa de rosca són els estris per a rasurar barbes i bigotis femenins, molt còmodes, això sí, però responsables de la total desmitificació de la figura de la dona. On s'és vist això? És que Cleopatra, la reina Ginebra o Desdèmona, per anomenar dones reals i de ficció, lluïen fastigosos pèls en llur encantadora barbeta? És que la Margarita Xirgu, la Garbo i la Marilyn necessitaven desfer-se d'un raspall posat sobre el llavi superior? I ara!
I per a rematar la feina desmitificadora, què me'n dieu de la proliferació de productes laxants pel estrenyiment presentats per dones? Si nosaltres no en teníem de trànsit intestinal! I les pastilles per evitar els incòmodes gasos, els coixinets per a que no se'ns remenin les dentadures postisses i les pomades per alleujar les hemorroides que sofrim en silenci? Per cert, que el meu marit no s'ho creu això, ni que sofrim en silenci ni que "estem" en silenci. Ho deu de dir per la meva incontinència verbal...
Així doncs, senyoretes, senyores, dones en general, ja veieu el panorama, ens han baixat del pedestal on ens havien enlairat la literatura i el teatre i ens han mostrat amb totes les nostres misèries. I ara, què hem de fer? Doncs patir-ho en silenci. La que pugui, és clar!
Comentaris
-
Estic...[Ofensiu]onatge | 27-11-2008 | Valoració: 10
d'acord amb el què dius. La societat encara és molt masclista i hipòcrita.
Diu que els homes som la prova de que la ressurecció existeix, ja que tanta estupidesa en una sola vida no és possible...
Pel què dius en quan a la cel·lulosa, tens tota la raó, jo de vegades dic que si un se sent feliç i està d'acord amb ell mateix, llavor surt una "corporació..." fent publicitat que et fa creure que tens un complexe aquí o allà...
Recordo que quan era petit havia sentit converses així, parlaven d'un home que anava amb moltes dones i en deien un "doner" i gairebé amb admiració. Una dona que anés no ja amb molts homes, sinó amb més d'un, llavors era una meuca.
Vivim en un món i una societat que estem més manipulats que mai, i si et "deixes", encara més.
Salut Aurora.
onatge -
Llibertat[Ofensiu]llacuna | 23-09-2008 | Valoració: 10
Visca les dones amb pels i allò que vulguem allà on vulguem i a qui no li agradi que s'hi posi fulles!
Salut! -
els nostres bolquers mentals [Ofensiu]Avet_blau | 23-09-2008 | Valoració: 10
Els homes també hauríem de reclamar la nostra parcel·la de misèries, els nostres bolquers físics i mentals, i la nostra dosi de laxants en forma de iogurts...
Però com es la dona la que compra i te influencia en el carro de la compra... de totes formes, l' ajuda en les tasques de la casa, amb la mainada, amb la roba etc , encara li costarà molt d' entrar.
Avet -
Quina[Ofensiu]Nonna_Carme | 23-09-2008 | Valoració: 10
desgràcia haver nascut amb les contrarietats inherents al nostre sexe i no ser superfectes! Qanta raó tens, Aurora!
Un relat carregat de ironia i deliciós, com sempre.
Una abraçada.
Nonna_Carme -
Per fi!!![Ofensiu]entortilligat | 23-09-2008 | Valoració: 10
Ja era hora de que algú l'hi fotes canya als anunciots de la tele sobre la dona. Una cosa es que es busqui la igualtat(ardua tarea), però un altra es que es foti a la dona a l'altura del betum, sols pel fet de vendre i vendre i vendre!.
Noia, ho has escrit amb tanta gracia, però amb la llança on fa mes mal que ha estat una veritable troballa el llegir aquest relat.
Penso el mateix que tu i cada vegada que surten aquests anuncis se'm remouen les tripes!.
Jo sempre ho he dit: Si els homes no ho em sabut fer be, perquè no es proba amb les dones, joer!. I no oblidem que sols es posa a les dones als ministeris per aconseguir mes vots, però la veritat es un altra.
Saps remoure el país com un terratrémol! Ets un terratrémol!. Hauries d'escriure a algun diari. Ja ho veurien ja.
Un relat PERFECTE Aurora!. Fas de les coses quotidianes i vulgars una descoberta com si fossin les mes importants...que la veritat es que ho son.
Et nombro reina i Sra. de la senzillesa. A fi i al cap, com que soc lliure, jo anomeno al qui vull!...amb permís de les vaques, es clar...
No paris, tia! Et vaig llegint, entre vaca i vaca. -
Amb complicitat... i un somriure[Ofensiu]Unaquimera | 15-09-2008 | Valoració: 10
Hola, aurora! Has escrit un relat breu, actual, humorístic, irònic, crític, real com la vida mateixa, amb el qual estic absolutament d'acord!
Vull deixar-te constància de la meva enhorabona pel text, que em sembla que té unes proporcions força ajustades de cadascun dels elements que el composen, que desperta la complicitat de la lectora ( possiblement, de qualsevol dona que el llegeixi... ) i, per suposat, un somriure!
Per aquest darrer motiu t'he de donar, també, les gràcies!
Ja que he gaudit tant amb la lectura d'avui, tornaré a passar un altre dia per aquest espai teu per regalar-me un altre relat.
Fins llavors, t'envio una abraçada per celebrar la teva descoberta,
Unaquimera
-
Histèria compartida ( i augmentada)[Ofensiu]Narcis08 | 12-09-2008 | Valoració: 10
Quan tenim la regla, és una hecatombe. Si no ens hem depilat, no sortim de casa. No somriem per por a ensenyar les càries. No portem pantalons curts per no provocar el caos al carrer ensenyant les nostres entranyables cartutxeres. Els mitxelins són causa d'arrest domiciliari i els pits petits fan venir basca als paletes. I les ulleres les portem per pretensió intel·lectual, faltaria més!!
Ho posaré en un relat quan tingui una estona.
Petons!! -
Quina situació...[Ofensiu]Sergi Elias Bandres | 05-09-2008 | Valoració: 10
Jo crec que quasi tot el que surt als mitjans de comunicació és superflu. Perque fan això, enganyar. I manipular la situació, no em refereixo a la general, que lògicament també ho fan, sinó ( com tu exposes en el relat ) a la situació personal. Ara, reconeguem els homes que ens deixem manipular pels mitjans de comunicació, que no ho fem mai!
Sergi -
o.k.[Ofensiu]Joan G. Pons | 04-09-2008 | Valoració: 10
Totalment... + ment + ment d'acord amb el que exposes, Aurora.
Vaig llegir fa uns dies en un retall de premsa un comentari adient..."sembla que siguem un poble d'estrenyits amb tanta publicitat..."
Jo invoco no patir....sentir-ho sí... i seguir volant en un cel clar.
Valoració mitja: 10
l´Autor
![Foto de perfil de aurora marco arbonés Foto de perfil de aurora marco arbonés](/imatges_autors/719994.jpg?rnd=1751017540)
215 Relats
1941 Comentaris
255334 Lectures
Valoració de l'autor: 9.91
Biografia:
Diuen que tinc sentit de l'humor. No cal que m'ho diguin, ho sé. I no és pas una qüestió de genètica, ans al contrari, ja de bon principi vaig mamar l'unamunià sentiment tràgic de la vida. Però vaig desenvolupar el sentit de l'humor com a mecanisme de defensa. És el meu as guardat dins de la màniga. He passat la major part de la meva vida en les aules bregant amb adolescents, i no he pogut practicar massa aquesta qualitat, tot i que n'he practicat d'altres, tant o més importants.Un mal dia vaig caure a l'infern i m'hi vaig passar una temporadeta però no em va agradar gens ni mica i no penso tornar-hi ni de visita.
Les meves millors amigues són les paraules, elles i jo ens ho passem força bé, riem, deixem caure unes llagrimetes si cal i ens sentim agermanades per un interès comú: explicar històries, en prosa o en vers.
Últims relats de l'autor
- DILLUNS TRIST
- NO TOQUEU EL NOSTRE JOVENT
- TSUNAMI DEMOCRÀTIC
- JA HEM ESBORRAT EL CAMÍ DE TORNADA
- EL PINXO DE LA POBLA 3
- EL SETÈ DE CAVALLERIA
- HE D'ATURAR EL MÓN
- TU ETS EL MEU PIGMALIÓ
- DECLAREN ELS PIOLINS
- ANECDOTARI ESPERPÈNTIC DEL 20 -S
- EL JUDICI DE LA VERGONYA 2
- EL JUDICI DE LA VERGONYA
- CARME FORCADELL: UNA DONA ADMIRABLE
- EL MINISTRE TIQUIS MIQUIS
- PERÒ NO S'OBREN LES PRESONS