Cercador
Jo, el vampir (5ª part)
Un relat de: Shu Hua-Estigues tranquil·la, germana, que no penso pas tancar-te per tota una eternitat. A dins la pedra, però, aprendràs una cosa.
-Què?
-Aprendràs a ser mortal.
-Ya lo sé.
-Què dius?
-Digo que yo sé muy bien eso de saberte mortal.
-Què vols dir?
-Pues que, a veces, me siento dèbil y frágil. Por ejemplo, cuando me asusto, tengo la impresión de que podría hacer algo contra ello; cuando me doy cuenta de que sólo soy mortal sin ningún tipo de poder, entonces me deprimo.
-T'entenc molt bé.
-Ya lo sé, tú siempre me entiendes bien, por eso me gustas. De niña, tenía un sueño, siempre el mismo.
-Un malson?
-No especialmente. Me veía a mi de egipcia, fuerte y poderosa, y muy alegre. Cuando despertaba, sólo me tenía a mí... de mí, débil y poquita cosa; aunque, normalmente, sí alegre.
-Pues ya es algo.
-Ya es algo, sí.
-Per què l'has recordat ara?
-No sé, tu amigo Domènech me lo ha recordado, creo que se parece a alguien que también salía en ese sueño.
-Ah, sí? a qui?
-No lo sé. Se me ha ido. ¡Oye! ¡Hay que ver qué pálido estás!
-I a què ve, això, ara?
-Hombre, que hablando de Domènech, tan moreno; tú, a su lado, pareces un vaso de leche. ¿Qué? ¿Iremos mañana a la playa?
-Em sembla que no, noieta.
-Me lo figurava.
-És que... veuràs... me n'he d'anar.
-¿Otra vez? ¿A dónde? Siempre me dejas...
-Et prometo que, aquesta vegada, serà l'última.
-No sé, no sé.
-Que sí, dona, que sí. Vinga! Acaba't això i anem al concert.
-Quin concert?
-Quan t'animes, ets capaç de parlar català i tot.
-¡Venga!
-Doncs quin concert vols que sigui? Sau.
-¡Qué...!
-No ho diguis! No ho diguis!
-Me habías mentido. Me dijiste que no encontraste entradas.
-Bé, és que et volia donar una sorpresa.
-Ya, ya caigo, una sorpresa de despedida, ¿verdad?
-Vinga, vinga, acaba't aquest xarop de maduixes que tan macos et deixa els llavis.
-¿Cuándo nos volveremos a ver? Y no és xarop, és granissat.
-No sé quan ens tornarem a veure. L'únic que sé és que, quan ens retrobem, ja serà per no separar-nos més. I ja sé que ara es diu granissat;però abans, se'n deia xarop.
I aquí arribo al final de mon història. Tot té un principi i un acabament i, l'eternitat, no existeix. N'hi ha que es fan propaganda parlant-ne, simplement són gent ignorant i dèbil que no entén que res, res, és per sempre.
No hi ha res que s'assembli tant a la mort com la vida.
No hi ha res que s'aparti tant de la vida i de la mort com el dormir.
Ara, al penjoll de verdíbola maragda d'en Domènech Panku, s'hi veu una altra mena d'escarabat; més petit, aquest cop, més pàl·lid; si és que pal·lidesa és una qualitat apropiada per parlar de la negror.
He après que el passat retorna sempre i que mai no es perd una oportunitat; que mai deixes, per sempre, res.
Un altre temps i una altra hora, seré jo qui beurà aquest xarop de maduixes tan roig. En companyia, naturalment, d'Ella. Dos mortals que se sentiran dèbils i febles però que sabran, sense cap mena de dubte, que res no és ni res vol dir, l'eternitat.
Fi (Encara manca l'epíleg)
Comentaris
-
i el granisat tornarà a ser xarop...[Ofensiu]neret | 24-04-2005
i tot tornarà a començar... Molt maca la història shuhua, potser i només potser, queda una mica curta, perquè els tres personatges donen per a molt més (per a tota la eternitat ja ja, perdó per l'acudit fàcil)
A veure com acaba l'epíleg.
Ah, per cert, estic traumatitzat pel comentari anterior... no he entés res! -
Res és per sempre?[Ofensiu]Vicenç Ambrós i Besa | 19-11-2004
He pensat en un poema meu que tinc penjat a la web i que et transcric a continuació:
La raó del vent
a raó del vent és la seva força,
el seu esperit sobreviu al present;
som de vidre, fatxenders; mera escorça
de l'arbre febril pentinat pel vent.
Ni res tenim, ni res ens falta,
ni res ens dóna, ni res serem.
Potser el record,
-i ben poca cosa-,
si el vent ens indulta
aquest pensament.
Potser la paraula
que lleguem escrita,
però ni gravant-la
ho vencerà tot...
Front el temps indòmit
o força del vent
no hi ha, ni caldria,
l'exèrcit ingent
de records perduts
en sols un moment,
sota làpides blanques
i a l'ombra del vent.
Mai de forma tan clara com en aquest poema no m'havia oposat a la idea de l'eternitat. Però em van fer observacions molt interessants al respecte, en particular pel que fa a l'últim quartet ("Potser la paraula...").
L'eternitat pot existir? Té cabuda més enllà de la imaginació, encara que sigui sense sortir de la ment humana? Tot té principi i té final? La tesi que defenses en aquest molt interessant (i d'infantil, res de res, aquesta vegada) relat és claríssima, però me'n vaig a veure com has acabat l'història.
Per cert, el poema te'l transcric perquè, si t'agrada, te'l dedico com a regal d'aniversari.
Una abraçada, noia!
Vicenç -
......[Ofensiu]Linkinpark | 16-11-2004
Tan sols falta l'epíleg!!! està molt bé la teua història, ara esperaré al final. Ha estat molt ben redactada, encara que crec que cada capitol era prou curt (no sé que renego si la meua història per parts dura mig foli). Continua escrivint així!!!!
l´Autor
43 Relats
404 Comentaris
105806 Lectures
Valoració de l'autor: 9.29
Biografia:
Em dic Glòria i Shuhua és el meu nom xinès. Vaig estudiar xinès a Xina, Xi'an, dos anys i mig, amb el meu home. "Shu" significa: tranquil, parsimoniós. "Hua", glòria i també Xina.Escric des dels 27 anys i cada cop s'ha tornat una eina més precisa i important per a mi. Tinc un munt de relats curts i poemes i un parell de novel.les. .. al calaix. Esperant tornar a tenir temps i ganes d'escriure, de tant en tant em passejo per aquesta web.
Vull afagir que estic molt contenta i orgullosa que la meva filla hagi engrandit aquesta web amb els seus relats.
Es diu Lluna d'Argent.
I m'encanta saber que li agrada escriure, que ho fa prou bé i que és com és.
Ja saps que t'estimo.
Últims relats de l'autor
- DIBUIX DE PARAULES
- al cementiri
- Records de llet
- Si jo fos piratessa
- Diagonal 629 - La dona del cotxe
- El cas de la nena vegetariana que es va menjar una educadora i es va ficar una grua per barret.
- marea
- Una petita història d'amor
- Episodi puntual en les vides de Perot lo Lladre i Vicentot lo Poeta (regal pel Vicenç Ambrós)
- La psicologia de les mones. X
- Fum Fum Fum
- Sobre el misteri i el desig
- La carabassa
- Sobre el poema i el desig
- Un Nadal sense tu (A poc a poc)