Cercador
"Frost singles of the world": Unim-nos i salvem el planeta
Un relat de: Toni Viadé i MorenoL'organisme d'en Pep contraataca els efectes del porro amb la seva millor arma: La gana...la gana química. La gana química és aquell tipus de fam que ataca de nit i per sorpresa. És aquella bèstia bruna de la natura que destrossa dietes i que atrapa les seves víctimes sense donar-los temps a fer-se uns spaguetti o a esperar al pizzer. En Pep (Peppone pels amics) obra la nevera, busca, gira, regira i no hi troba res. Cap míser ou disposat a ser encastat contra la paella, cap tall de llom preparat per morir per la causa fregit a la planxa, cap mal got de llet on submergir-hi el tros de pa ressec que, dins la bossa de l'Hipercor, fa dies que expectant l'observa. No li agrada, però les circumstàncies l'obliguen a recórrer a la cuina de fusió: " Assortiment de congelats a l'escalf del microones amb guspires d'electrons despistats de la Vall d'Endesa", pensa. De fet, més que pensar-ho, ho al·lucina. Obre el congelador. No és buit. Tot al contrari. El compartiment és totalment ple d'una única i compacta massa de glaç blanquinós. Amb un "cago'n Déu", tanca la porta de electrodomèstic i, amb resignació, se'n torna al llit on prova d'anestesiar la fam amb les darreres calades del canuto. Mentre juga observant com els cèrcols de fum viatgen de la seva boca fins a la tènue i solitària bombeta del dormitori, pensa que algun dia hauria de descongelar el frigorífic, que hauria d'anar més sovint al supermercat, però també que és molt trist comprar queviures i cuinar per a un de sol, i que encara ho és més dormir sense algú al costat a qui abraçar, a qui xiuxiuejar coses boniques, a qui escalfar el cos quan fa fred. Sobretot si és dimecres i a la tele no hi fan Champions League... Abans que les seves cànnabiques divagacions es converteixin en amfetamínics somnis, arriba a una conclusió: - Si tots els solters sense nevera No-Frost ens uníssim, seriem capaços de salvar del desglaç el planeta amb les nostres gebres artificials. Amén! - Això Pep, això. Amén...amén, salut, tapa't i no ploris, Pep, que demà, com cada dia, tornarà a sortirà el sol i obriran les croissanteries.
Comentaris
-
AIXÒ[Ofensiu]mimí | 11-11-2007
unim-nos i farem un món millor on cuinarem entre nosaltres el menjar de la iaia, i soparem aquelles sopes com Déu mana. Amén
-
bo bo!!!![Ofensiu]ATZAVARA | 19-10-2007
OSTI!! com he rigut al final!!
real real!
una airejada!
-
vale noi, molt[Ofensiu]ANEROL | 18-10-2007 | Valoració: 10
ben escrit. molt real i anímicament comú a molts mortals
-
Nano, em trec el barret ...[Ofensiu]davidp | 18-10-2007 | Valoració: 9
Veus ! el fracàs escolar, el fracàs laboral i el fracàs amoros no estan renyits en fer bons escrits ... una abraçada.
-
Es tan bó...[Ofensiu]Ahmaranta | 18-10-2007 | Valoració: 10
...que t´hauries de dedicar només a escriure, ja ho saps.
La teva capacitat per condensar en unes línees una etapa sencera de la vida d´algú, i fer-nos veure reflectits a nosaltres mateixos és ,com sempre ,impressionant.
-
un deu merescudíssim![Ofensiu]perunforat | 15-10-2007 | Valoració: 10
Molt bó, de veritat que m'ha encantat.És clar i molt quotidià. El Pep, un xicot com un altre, en una situació que ens hi hem trobat tots alguna vegada, per això fa més gràcia! Si si!!! A més, finalitzes l'escrit amb una anàlisi més profund. Quan un té el pensament rodejat d'un fum espès, com el d'un mai en plena consumició, pot ser: que de tot en donis més voltes de les que són o que simplement no donis voltes a res. Per uns moments es va sentir l'home més desgraciat de la terra, sense menjar, sol, trist i amb una nevera plena de remordiments: anar a comprar, treure el glaç....
El final és el més positiu: tranquil Pep, demà serà un nou dia i la croissanteria estarà oberta!!!
Molt bó!!!(cap-i-cua).
Valoració mitja: 9.75
l´Autor
![Foto de perfil de Toni Viadé i Moreno Foto de perfil de Toni Viadé i Moreno](/imatges_autors/474483.jpg?rnd=1799399632)
27 Relats
184 Comentaris
50813 Lectures
Valoració de l'autor: 9.44
Biografia:
La ficció emociona quan es barreja, ni que sigui una micona, amb la realitat.(tovimo@msn.com)
Últims relats de l'autor
- La meva Poderosa Afrodita
- Ell, ella, ells dos durant aquell petó
- Un parell de vertaderes històries més de com va començar i acabar el món
- En Joan i na Joan
- Em sembla que ja sé perquè les dones diuen no quan volen dir sí
- Ànimes en pena
- El compitor de "Sa pubilla"
- Un breu i típic bestiari encadenat
- Paaam!
- Què et sembla si deixes de treballar i intercanviem gens?
- Bona tar(d)a senyor doctor
- Secret legal
- L'escriptor amateur i l'escriptor consagrat
- Perdona'm amor
- "Frost singles of the world": Unim-nos i salvem el planeta