Cercador
Floripòndia
Un relat de: MàndalfL'aroma era arrabassador. L'insecte, penjat cap per avall al sostre, dubtava. S'arriscava o es quedava allà on era, esperant una oportunitat més segura? Es va fregar els milers d'ulls compostos amb les potes davanteres un altre cop i finalment es va decidir. Tot d'una va deixar anar les seves sis potes enganxoses de dípter, va donar primer un ampli giravolt de reconeixement i va baixar en picat des del sostre fins la taula de la cuina. Va veure el pollastre a l'ast obert de bat a bat, fumejant, va fer un altre elegant giravolt de seguretat ascendent i un tercer giravolt més proper per determinar el lloc adequat de l'aterrament. Després va fer-ho tranquil·lament sobre la sucosa cuixa dreta del gallinaci. A través dels pèls de les potes notava una aroma i un sabor que li van fer arrissar tota la resta de la pelussera.
Després de dos graciosos saltironets es va situar davant d'una apetitosa gota d'oli. Va allisar-se acuradament les ales amb les potes del darrera. Va descargolar i cargolar la trompa un parell de cops, per desentumir-la i sense pensar-s'ho dues vegades, la va clavar al bell mig de la gota, amb decisió i deliri. Hores eternes feia que no libava un pollastre tan exquisit! Al punt de sal, oli i pebre. També tenia un cert regust de llorer i una mica d'alcohol, segurament vi negre de tetrabrick. Feia cinc segons que havia començat la succió. N'hi quedaven uns cinc més per fruir de l'àpat i aixecar el vol. Encara que mosca, era gat vell i sabia el risc de quedar-se massa temps al mateix lloc. El que havia assumit genèticament: aproximadament 10 segons.
En la succió estava absorta quan, amb el seu ampli radi de visió, va veure aproximar per dalt i a la dreta una gran mà oberta que anava directa cap a ella a la velocitat de la llum. Una ma gegant i esfereïdora. Instintivament va aixecar el vol, cap endavant i a l'esquerra, per evitar l'impacte. Però la mà, àgilment i amb precisió va rectificar la trajectòria a l'últim moment i dibuixant una el·lipse perfecta la va engrapar de ple. Va notar l'impacte a la part dreta del cos: ulls, tòrax, dues potes del davant i l'ala.
L'Aleix somrigué. Malgrat els seus 7 anys, la precisió de les captures era cada cop més perfecta. Es va apropar la ma a l'orella i va afluixar la pressió de l'abraçada per sentir el brogit de la mosca que aletejava esfereïda dins la seva presó. Li agradava aquell soroll; li feia sentir com a pessigolles a l'orella i se'n reia com un beneit. Va mirar el forat que deixaven el dit gros i l'índex i va veure les potes negres aguaitant que temptaven per fugir.
Agafaria la mosca entre els dits i li trauria una ala per veure després com botava pel terra com un saltimbanqui i donava voltes sobre ella mateixa intentant volar? Li arrancaria les dues ales i observaria com intentava fugir corrents desorientada? O bé buscaria una teranyina en un racó per veure com l'aràcnid l'embolicava amb les potes i li xuclava els líquids posteriorment?
Res de tot això. L'insecte va tenir sort aquell cop. Entre mig d'aquells dits enormes i petits de l'Aleix l'animaló no va saber mai que, en aquell moment, la ment infantil l'havia convertit en la Floripòndia, mosca amiga, mascota lleial a qui no s'havia de fer mal i que acompanyava a la família allà on anés. Al menys això era el que li explicava el seu pare.
Sense pensar-s'ho més va obrir la ma i la Floripòndia va volar lliure com la imaginació de l'infant.
Comentaris
-
Qué ben descrit![Ofensiu]RATUIX | 18-06-2008
M'agrada com es redreça el pensament del nen, la curiositat i la imaginació en positiu. I el món de la mosca...genial com l'expliques.
Es "xulo" que usis aquesta paraula. A casa també es fa servir el Floripondi per parlar de plè de coses. Una gran paraula i un molt bon relat. -
mmm![Ofensiu]filladelvent | 08-11-2005
Dóna gust de legur aquestes descripcions tant acurades!
M'he sentit mosca i he tingut por; m'he sentit nen i he notat satisfacció. M'ha agradat molt.
Respecte als meus poemes... mmm, són complicats, em sembla, perquè a vegades ni jo els entenc... i els temes, catastròfics, autodestructius... intentaré apartar els gossos del camí!
Només fa un parell o tres de mesos que escric poesia -regularment-, i si mires els meus principis, veuràs que hi ha un futimer de relats. Ara, n'hi ha alguns dels quals renego...
Diguem quin estil t'agrada més i t'aconsellaré, d'acord?
Gràcies per llegir-me!
-Filladelvent- -
no pares mai...[Ofensiu]Capdelin | 08-11-2005 | Valoració: 10
de reeixir en els teus relats tant diferents de temàtica... amb aquesta salsa poètica amb la que depures la gastronomia literària, just de sal i pebre i un xic de llorer untat d'humor refinat arbequí...
felicitats una vegada més...
una abraçada!
l´Autor
![Foto de perfil de Màndalf Foto de perfil de Màndalf](/imatges_autors/89228.jpg?rnd=1525056351)
79 Relats
648 Comentaris
131715 Lectures
Valoració de l'autor: 9.78
Biografia:
Descobrint els colors de l'aigua he anat a parar aquí i ara em trobo compartint amb vosaltres aquest espai d'aigües clares de diferents tebieses i sabors...Ves quin dilema, senyor!
digueu-mes que és lo millor
si xurrupar un carajillo
o glopejar un cigaló.
Com podeu veure també sóc poeta
(de la Ribera d'Ebre).
gixpp@yahoo.es
Últims relats de l'autor
- Enmig del camp de blat
- Quina alegria!
- Barcelona fantàstica
- Segur que al planeta Froguis no hi ha verdura
- Un bon fitxatge
- Crims imperfectes amb atenuants perfectes
- Quin festival, tio, per cagar-s'hi!
- "Com arribar a ser un/a escriptor/a bo/na i famós/a" - Pròleg del llibre pel mateix autor, o sigui servidor.
- Aquesta tarda m'he empatollat amb un relat sobre mamuts i l'he hagut d'acabar de pressa perquè fan el Barça a les vuit
- Busca feina en Pau Clapet, poeta del Poble Sec
- Com aconseguir més comentaris que "Les dones també ens fem palles"
- 69 teories sobre la invenció del 69 (*)
- Perquè em vaig cruspir la caputxeta
- Acudit explicat a la manera relataire
- De com m'he pogut estalviar 500 segles de netejar peroles al purgatori amb una mica de sort i rebolicant