Cercador
El niu buit
Un relat de: aurora marco arbonésEL NIU BUIT
S'ha llevat un bon dia desolada
sense saber ben bé per quin motiu;
un malson que neguiteja tal vegada?
Se'l espolsa del cap, quasi se'n riu.
Però de sobte, el silenci la colpeja
com si fos el crit d'un ésser viu,
i s'adona que el silenci que l'envolta
és la buidor que li resta del seu niu.
Com somnàmbula passeja per la casa,
és sorprèn: tot està massa endreçat,
i fa cap a la cambra dels seus nanos;
té l'aspecte d'un lloc abandonat.
Inerts estan els llibres en les lleixes
i la guitarra resta muda en un racó,
la roba és adormida en els armaris.
No s'hi respira ni vida ni calor.
S'asseu damunt d'un llit, els ulls apaga
i els records se li amunteguen en la ment:
cares menudes i bracets que la reclamen,
nits en vetlla acompanyant el patiment.
El balanceig de les primeres passes,
les ploreres de les primeres dents,
tot el dia arrapats a les faldilles,
però encara és pitjor si no se'ls sent.
El seu instint del perill l'alerta
i s'apressa, que alguna n'ha passat:
els objectes dels calaixos tots pel terra
i els pètals de les flors esmicolats.
Més tard, és el temps d'anar a l'escola,
I el cor se li encongeix si hi van plorant.
Les reunions, els deures i les notes
els esports, la música, els companys...
Les grans festes de sant i aniversari
són per a ella la gran prova de foc;
amb plàtans simulen armes bèl·liques
i els xiscles ho omplen tot en aquest joc.
La casa sembla zona devastada
quan l'últim invitat va desfilant,
però en els ulls dels marrecs veu l'alegria
d'haver passat un dia emocionant.
En la ment, ella sent veus que demanen:
"prepara'm la motxilla, hi ha excursió,"
" m'hauries de comprar una altra carpeta,"
"necessito l'equip de natació".
I llavors, igual que goma elàstica,
s'estira per fer cap a tot arreu,
i cada dia es va llevant més d'hora,
i cada cop el seu destí és menys el seu.
El dia és massa curt, hi manquen hores;
la feina ofereix un gran ventall.
És dona "realitzada", segons diuen
amb la tropa, la casa i el treball.
Ve desprès la dura adolescència;
es tanquen en la closca com cargols.
Ha de ser-hi i no ser-hi, tot alhora,
i observar com s'equivoquen, però tot sols.
Ella els ha ensenyat que la fortuna
no està sols en obtenir ben materials,
sinó en aconseguir el que un més desitja,
i que el ser honest i l'amor són un regal.
I ara és allà, asseguda i atordida,
revivint antigues veus i antics records,
i de sobte, es retroba a sí mateixa,
i esclata l'alegria en el seu cos !
Allò que sent ho escriu en un poema;
té la resta de la vida al seu abast;
s'ha tallat el cordó que la lligava;
també ella pot volar en el cel ras.
Ella omplirà el silenci de la casa
amb càntics de la seva pròpia veu,
i gaudirà d'experiències mai viscudes
i del temps, en un món que ara és ja seu.
Les cries han volat ja pel seu compte,
però el niu no és pas ben buit del tot;
ella en és la guardiana i la vigia,
esperant que algú hi arreli un altra cop.
I somia, esperançada, que algun dia
hi correran per casa petitons
que amb llurs bracets el seu amor reclamin,
i que omplin de rialles els racons.
Comentaris
-
Etapes[Ofensiu]Unaquimera | 22-02-2011 | Valoració: 10
Crec que has descrit a la perfecció el síndrome del !niu buit”,
una sèrie de símptomes i sensacions que experimenten aquells adults que de joves van aconseguir una llar, la van preparar de forma adient i la van mantenir fresca o càlida, però sempre acollidora, varen criar en ella els seus petits i la van fer servir de refugi, punt de reunió i convivència, sala de reunions, símbol i centre físic de la unió familiar, on van créixer les criatures fins a fer-se, al seu torn, gairebé adultes.
I llavors, quan els seus petits aixequen el vol., i la seva ment s’alegra perquè són persones independents, senten una senyal d’alarma en mig del cor...
ai, quins patiments porta cada nova etapa!
Només em resta per dir una cosa: Xapó, Aurora!
I enviar-te, per suposat, una abraçada plena d’admiració,
Unaquimera
-
Etapes de la vida[Ofensiu]Maria Sanz Llaudet | 06-10-2008 | Valoració: 10
Has descrit magníficament bé els sentiments que es desperten quan els fills marxen del niu i comencen la seva pròpia vida en solitari o en parella. Per sort, aviat descobrim que encara tenim un munt de vivències pendents que haviem deixat aparcades, i comencem a gaudir també de tots aquests espais.
Una abraçada -
Cercles d e la vida[Ofensiu]Avet_blau | 13-09-2008 | Valoració: 10
Aquesta etapa o síndrome,
nomes pot ser perillosa,
si no es te una vida,
(personal o compartida),
que empleni aquests enormes forats,
temporalment buits de sentiments.
A la propera etapa,
el niu s'omplirà encara mes,
i en moments especials:
com nevades per Nadal
i fogueres per sant Joan,
per tot sants, st Jordi, o reis...
el cercles de la vida, es tanquen,
...es el nostre destí.
Avet
-
Perdó[Ofensiu]Nonna_Carme | 13-09-2008
Volia dir "bava"
-
Has descrit[Ofensiu]Nonna_Carme | 13-09-2008 | Valoració: 10
a la perfecció el meu sentiment quan els meus cinc fills van anar deixant el "niu".Però, per experiència, et dic que sempre tornen i molt ben acompanyats. (Tinc , també, nou nets i dues besnétes i quan aquestes petitones em veuen i venen corrent a abraçar-me, "em cau la baba).
Tendre i deliciós al màxim.
Una forta abraçada, Aurora. -
S'hauria de poder posar un 11 o un 1.000![Ofensiu]entortilligat | 13-09-2008 | Valoració: 10
Ostres tia, m'has fotut el cor encongit. Has descrit la volada del fills amb tanta cura que sembla que un s'hi trobi. I si t'he de ser sincer, se m'han mullat els ulls un xic...
El poema es MAGNIFIC!..com tot el que escrius! Et poso a preferits a la vora del cap...o del cor...
Ah i gracies per animar-me a escriure. La veritat es que tinc super feina i em costa trobar una estona tranki per escriure. Pero m'has animat tant que ho haure de intentar. Gracies!
De seguida m'hi poso. A fi i al cap al menys tinc algun lector...i de categoriaaaaaa!!!!!
Una abraçada -
...[Ofensiu]Clar de lluna | 03-09-2008
...és preciós aurora! Descrius els sentiments en cada etapa amb un to esperançador. Per com parles i ens ho expliques, i pels valors que deixes entreveure, pots estar segura que tots els teus esforços et seran recompensats, perquè d'allò que es sembra se'n viu, i amb aquest poema només pots fer que recollir bones collites! Les teves paraules em recorden a la meva mare, la qual ja ha començar a recollir els fruits de la seva lluita amb néts voltant per casa i amb les seves filles sempre al seu costat pel que faci falta. La vida és això, no? M'ha agradat molt!
Una abraçada!
-
M'ha agradat.[Ofensiu]jos monts | 01-09-2008 | Valoració: 10
Una historia quotidiana feta poesia.
Tot poesia, de principi a final, l'he llegit dues vegades és..........
Fantàstica.
- - - - - - - - - - -
M'han agradat els poemes, que hi vares posar en les fotos de Gonzalo V., sobre tot un "El mirallet", i això m' ha fet recordar una cançó que vaig fer i musicar, ja fa bastants anys, i l'he penjat a RC.
T'han arribat als pps.?.
josep
-
Preciós[Ofensiu]blaumar | 30-08-2008 | Valoració: 10
tot ell, però tan plé de veritat que supera les paraules i torna al lector mare, avia i dona.
-
Quan he acabat de llegir-te...[Ofensiu]bocidecel | 30-08-2008 | Valoració: 10
... he donat un tomb per casa. Ara encara és plena, però la buidor que aviat arribarà, pot ensumar-se ja instal·lada a les parets.
Cada paraula del teu poema és tan propera, que em pregunto si l'he pronunciat.
Un niu buit, una nova vida a l'abast per volar, per omplir silencis i experimentar el seu mon mentre espera algun retorn.
Un mon seu per a buidar, un silenci per volar, una vida per omplir i un retorn per experimentar.
Una abraçada mentre escrivim, mentre expeaimentem i omplim. -
M'ha agradat molt[Ofensiu]Epicuri | 30-08-2008
El "vaivé" de la vida del poeta que som tots.
Com deia la Mafalda d'en Quino: La millor edat de la vida es estar viu. -
M'ha sorprès... [Ofensiu]Joan Gausachs i Marí | 30-08-2008 | Valoració: 10
... molt agradablement. No acostumo a llegir poesia. Normalment em costa assimilar-la, però aquesta no! L'he començat a llegir i no he parat fins al final. No sé que diran els entesos, però jo, des de la meva posició només puc dir que amb paraules força entenedores m'has transportat a la meva realitat.
Gràcies per escriure!
Joan
-
Cada cosa al seu moment[Ofensiu]Fifo | 29-08-2008
Quan arriben els nets t'adones, que encara pots donar i gaudir t'endreça. Josep
Valoració mitja: 10
l´Autor
![Foto de perfil de aurora marco arbonés Foto de perfil de aurora marco arbonés](/imatges_autors/719994.jpg?rnd=1168589295)
215 Relats
1941 Comentaris
255334 Lectures
Valoració de l'autor: 9.91
Biografia:
Diuen que tinc sentit de l'humor. No cal que m'ho diguin, ho sé. I no és pas una qüestió de genètica, ans al contrari, ja de bon principi vaig mamar l'unamunià sentiment tràgic de la vida. Però vaig desenvolupar el sentit de l'humor com a mecanisme de defensa. És el meu as guardat dins de la màniga. He passat la major part de la meva vida en les aules bregant amb adolescents, i no he pogut practicar massa aquesta qualitat, tot i que n'he practicat d'altres, tant o més importants.Un mal dia vaig caure a l'infern i m'hi vaig passar una temporadeta però no em va agradar gens ni mica i no penso tornar-hi ni de visita.
Les meves millors amigues són les paraules, elles i jo ens ho passem força bé, riem, deixem caure unes llagrimetes si cal i ens sentim agermanades per un interès comú: explicar històries, en prosa o en vers.
Últims relats de l'autor
- DILLUNS TRIST
- NO TOQUEU EL NOSTRE JOVENT
- TSUNAMI DEMOCRÀTIC
- JA HEM ESBORRAT EL CAMÍ DE TORNADA
- EL PINXO DE LA POBLA 3
- EL SETÈ DE CAVALLERIA
- HE D'ATURAR EL MÓN
- TU ETS EL MEU PIGMALIÓ
- DECLAREN ELS PIOLINS
- ANECDOTARI ESPERPÈNTIC DEL 20 -S
- EL JUDICI DE LA VERGONYA 2
- EL JUDICI DE LA VERGONYA
- CARME FORCADELL: UNA DONA ADMIRABLE
- EL MINISTRE TIQUIS MIQUIS
- PERÒ NO S'OBREN LES PRESONS