Cercador
Dies d'agost: dir les coses essencials com qui no vol
Un relat de: lluisbaHe vist, mirat i remirat la darrera peli d'en Marc Recha. Té les virtuds de les anteriors, però em penso que arriba a superar-les i adquireix una nova capacitat hipnòtica. I alhora té un factor indignant: no m'indigna ja que el bon cinema sigui minoritari, sinó el reconeixement nul que se li dóna als mitjans. Un argument més per renegar de la política de TV3, cada cop més escorada al model de tv privada, plena de publicitat fins a límits insuportables. Jo no sé com ho deu viure en Marc Recha. Possiblement se li'n fot.
Cal reconèixer, però, que hi ha una certa voluntat sinistra al film. De fet, ens ve a dir que tot viatge és un viatge vers el desastre (com podria ser, altrament?). Que hom torna a casa amb les mans buides, i que allò que s'ha guanyat durant el viatge no és l'experiència -com deia l'ingenu optimista d'en Kavafis- sinó el cansament, el descobriment de les pròpies limitacions, i la certesa terrible que més enllà de les coses hi ha l'ombra, els monstres ocults i el silenci.
Tot això, però, ho diu des de la facilitat extrema. Una sintaxi neta, despullada d'adjectius innecessaris. Les essències de les coses que compten: la pols dels camins, el vent que mou les fulles dels arbres, el sol que crema la pell i fa bullir les pedres. L'home (i la dona) esdevenen anècdotes del paisatge, apenes capacitats per a comprendre. Dos homes: un que pensa i l'altre que es comporta com una fera del bosc. El que pensa apenes si arriba a pensar res. La fera, com a mínim, és lliure.
La metàfora del riu (Ebre) sublim: recull la tradició cultural i la supera, i fa una pirueta: el riu és símbol de la vida i de la cultura humana, però el seu recorregut sembla que li permeti retornar a l'origen salvatge. Tal vegada, al final no som res.
l´Autor
![Foto de perfil de lluisba Foto de perfil de lluisba](/imatges_autors/400383.jpg?rnd=835439877)
77 Relats
390 Comentaris
97249 Lectures
Valoració de l'autor: 9.25
Biografia:
El novembre del 2006 em vaig estrenar a Relats en català. No sóc gaire constant ni gaire assidu. Llegeixo, comento una mica. Miro el fòrum de tant en tant, però n'entenc ni un borrall. Intento fer contes de por (o d'inquietud, que diuen), algun poema improvisat...Pel novembre de 2008, però, junt amb d'altres companyes i companys, vam iniciar un blog on ara hi poso els meus textos. A RC hi entro i miro, i molt ocasionalment demano penjar alguna cosa.
El nostre blog (per si vols) és:
http://riellblvd.blogspot.com/
Últims relats de l'autor
- Neurona Zero, Fórmula U
- Escriure menys, quasi-comiat de RC
- Anna a Son Binidalí
- Tríptic del Che-3. Poètica de l'odi
- Tríptic del Che-2. El sonet del càncer
- Tríptic del Che-1. M'ofereixo per morir a Playa Girón
- Voleu d'una vegada
- Fotré el darrer calau davant de Déu (Sonet sonat)
- El senyor José Montilla, abans de Barak Obama
- Pijama d'esperma (el dur aprenentatge de l'amor)
- Sóc en Joan de la Casa gran (nova oda a la pàtria)
- Estimar Catalunya (i també Liechtenstein)
- Maria Magdalena duia un Kalashnikov. No perdem la fe
- Santa Maria Lèsbica, recorda't de nosaltres, els mascles de la terra
- Aparició de Jesús en un semàfor en roig