Cercador
Com he canviat
Un relat de: sensecorHem sento diferent, estrany i sense cap raó...que es això que sento? No puc evitar recordar i recordar com era la meva vida abans. No puc evitar recordar el meu somriure, la meva alegria, els meus somnis. No puc evitar recordar com que jo era una persona normal a la que li agradava pensar positivament. No puc creure quan he canviat, però contra més miro al passat mes compte hem dono de la realitat. La vida no es perfecta en si, la vida arriba a ser feliç per un moment però desprès es torna a ennuvolar. Aquesta es una de les èpoques en les que mes trist m'he sentit...
Miro al cel i veig les estrelles, veig com brillen i hem somriuen. I quan veig la primera estrella, demano un desitj. Demano un desitj el qual es que mai vull oblidar el passat perquè es aquest el que hem fa ser qui soc ara i que gràcies a aquest passat vaig poder saber que era la vertadera felicitat.
Comentaris
-
Tothom canvia.[Ofensiu]jOaneTa | 07-07-2007 | Valoració: 10
La vida fa que les persones aniguem canviant al llarg de la història.
Jo també miro enrera i no em reconec però ara estic molt més preparada per superar les proves que em planteja la vida.
El que més m'ha agradat:
"No puc creure quan he canviat, però contra més miro al passat mes compte hem dono de la realitat. "
Bona reflexió sensecor...segueixes captivant-me.
Petonets.
jOaneTa -
...[Ofensiu]aaa | 06-07-2007
la vida fa pudor, es cert, però les coses que trontollen tant tenen molts per criticar. I any que passa, melàngia que porta. Però no crec en el passat. No vivim al passat, vivim al present, al segon cero, sempre. El passat es per escriure'n, no per restar-hi inhert llepant ferides.
l´Autor
![Foto de perfil de sensecor Foto de perfil de sensecor](/imatges_autors/379548.jpg?rnd=1742263701)
150 Relats
160 Comentaris
193869 Lectures
Valoració de l'autor: 9.51
Biografia:
Vaig néixer el 15 de novembre de 1989 a Granollers (aprop de Barcelona). Als dos anys vaig anar-me'n a viure a un poblet perdut per Tarragona i vaig passar allà tota la meva infància. Als 12 o 13 anys vaig tornar cap a el poble del qual vaig pirar quan tenia dos anys i mira aquí estic.Passo tots el caps de setmana a Barcelona. Que si de festa per aquí, que si fer una volta, que si anar de compres...en fi m'encanta la ciutat de Bcn.
Tinc una personalitat que hem caracteritza molt ja que no em tallo gens a l'hora de dir les coses i no em tallo amb la gent que no conec. Hem considero molt alegre i diuen que sóc molt simpàtic.
Últims relats de l'autor
- Persones tòxiques
- Humanitat
- Estem fotuts
- Por
- Por
- Us convido a ser feliços
- Sempre...
- El temps ha passat i segueixes en el mateix lloc de sempre
- Aprenem amb els danys, i no amb els anys.
- Temps, llocs i circumstàncies...
- Rutina a l'any 2013
- És tan difícil...
- Mil motius
- As de piques
- Melodies que narren la teva vida