Cercador
Ànimes de camí
Un relat de: Antònia Puiggròs Muset—No em falleu, Ramon —li digué el rector de Sant Magí—, la imatge restaurada ha de ser dissabte al santuari. Com podem celebrar la festa del sant patró sense sant patró?
—Ha plogut molt, mossèn. El camí fins al santuari és un fangar costerut i és molt difícil passar-hi amb el carro i el matxo.
—Home de poca fe, confieu en Déu nostre Senyor. Ell us donarà forces, a vós i als vostres animals.
Però el matxo, bèstia de poca fe, va deixar de tibar el carro quan les rodes del darrere es van clavar al fang, temorós que ell i el sant baixessin rodolant pel coster.
Gràcies a la divina providència, això no succeí. Un pagès de la contrada amb un matxo més jove i valent aconseguí arrossegar el Tacat, el carro, l’ase i el sant que, acostumat a la pau del seu santuari, estava a punt de perbocar.
—Bon home, més valdria que li deixéssiu acabar els seus dies a l’estable, a aquest matxo.
—Teniu força raó —respongué en Ramon–, temps fa que va curt de forces, però jo no m’amoïno, mentre en venguin no cal pas amoïnar-se.
El pagès somrigué amb misericòrdia. Era ben evident que en Ramon anava prim de butxaca i no podia permetre’s comprar un animal nou.
El pagès i el seu matxo s’acomiadaren d’en Ramon just quan una nova tamborinada començava a descarregar amb força.
—Bon home —digué el pagès—, Sant Magí encara és lluny i amb aquest temps i l’animal tan cansat no hi fareu pas cap, avui. Prop d’aquí hi ha un hostal on per pocs diners us deixaran passar la nit.
El traginer i els seus animals hi arribaren xops i tremolosos. L’hostal era ple de gom a gom. Amb prou feines el mosso va aconseguir fer lloc a l’estable per als dos animals i el sant va resar tres parenostres i dues avemaries agraint estar encara d’una sola peça.
En Ramon va entrar en una sala gran escalfada i il•luminada per una llar de foc que no es veia de tanta gent com hi havia davant. Impossible atansar-s’hi. En una vintena de taules de fusta sopaven calent altres ànimes dels camins.
—En què us puc servir, bon home? — digué l’hostaler.
—Jo menjaré una sopa ben calenta i pel meu ase, mitja dotzena d’ous ferrats.
L’hostaler rigué l’acudit, però l’expressió d’en Ramon li confirmà que no es tractava d’una broma. Ja s’ho farà si és sonat. Mentre pagui...
Les persones que envoltaven en Ramon van sentir l’estranya demanda i aviat tota la clientela en va estar assabentada. Les rialletes sornegueres s’escamparen arreu de la sala.
L’hostaler li serví la sopa i els ous.
—Si us plau, bon home. Us sap greu portar els ous a l’ase?
L’hostaler es dirigí a l’estable i darrere d’ell una bona colla de parroquians que, entre divertits i encuriosits, volien veure amb els seus propis ulls l’anunciat prodigi: un ase que menjava ous ferrats.
Però en Griset, que considerà que un ase amb el seu pedigrí mereixia unes bones pomes i no aquella menja fastigosa, els rebutjà amb un bram que es va barrejar amb el brogit de la tempesta que continuava. Els humans estan ben bojos, pensà.
Decebuts, l’hostaler i la parròquia es dirigiren a en Ramon que, amb l’enrenou, havia aconseguit atansar-se i instal•lar-se còmodament davant la llar de foc.
—Bon home —li digueren—, el vostre ase ha rebutjat els ous ferrats.
—No patiu —digué en Ramon—, jo me’ls menjaré de bon grat.
L’estratègia d’en Ramon per atansar-se al foc fou motiu de rialles i algaravies per part d’aquells que ja estaven secs i còmodes, i motiu d’una emprenyada monumental per part d’aquells que encara se sentien humits. D’altres continuaren preguntant-se per què l’ase havia rebutjat aquells ous que feien tan bona olor.
La nit passà i amb l’arribada de l’alba s’esquinçà la nuvolada. Un sol tímid i un ventijol suau animaren els traginers a continuar el camí. L’hostal es buidà en poques hores.
A la fi, en Ramon, el Tacat, el Griset i sant Magí aconseguiren arribar al santuari.
—Sort que heu arribat. Quina angúnia m’heu fet passar. Lloat sigui Déu! Ajudeu-me a posar el sant al seu lloc i després, si ho desitgeu, us absoldré de tots els renecs que sens dubte heu pronunciat en el viatge, home de poca fe.
El Tacat, el Griset i en Ramon, esgotats, van assentir. Sense que ningú se n’adonés, sant Magí es va enrojolar. Si el rector sabés els seus renecs, l’enviava de cap a l’infern sense absolució possible.
L’endemà, diada de Sant Magí, la imatge policromada del sant lluí ufanosa sobre l’altar mentre els fidels li agraïen la salut i la collita. A voltes, el sant, silenciós, beneí la concurrència i en especial un traginer, un matxo i un ase que, de baixada per un camí costerut, tornaven a casa.
Comentaris
-
Un traginer amb enginy[Ofensiu]Cesca | 04-06-2023 | Valoració: 9
Quins tràfecs! Home de poca fe, l’anomena el rector, potser sí, però també amb molta traça per sortir-se’n!
Un relat ben escrit, entretingut i amb molt d’enginy!
Ha estat un plaer.
-
Resposta[Ofensiu]Rosa Gubau | 03-06-2023
Hola Antonia, en primer lloc, moltes gràcies per comentar el meu relat, el noi de la brossa.
Queden a la brossa perquè ell diu que ha donat mil voltes per aparcar i ha sigut incapaç de trobar aparcament, i també perquè per ell la puntualitat és sagrada. Ella ho veu prou coherent i el disculpa. La resta de la cita tot va de perles, però quan a la tornada, no es molesta en buscar aparcament i torna a aparcar a la brossa per acomiadar-se, se li veu el plomall.Tot era una excusa per no perdre temps en aparcar i aquesta ja no li perdona , i aprofita el contratemps de les claus per marxar corren. Espero haver aclarit les teves preguntes. Per això el títol, El noi de la brossa.
Et seguiré llegint amb molt de gust.
Cordialment.
Rosa. -
El traginer...[Ofensiu]Rosa Gubau | 30-05-2023
home de poca fe, que aconsegueix arribar sa i estalvi malgrat tantes desventures pel camí. Quina raó té l'Atlantis, a mi també m'ha semblat que llegia un conte, per cert, entretingut i molt ben redactat. Enhorabona Antònia. Segueix escrivint Antònia, val la pena per a tu i per llegir-te.
Cordialment.
Rosa. -
com els contes d'abans[Ofensiu]Atlantis | 30-05-2023
Els teus relats son com els contes d'abans, per l'estructura, el llenguatge i el tema-Ben escrita la història del traginer .L'ambientació, el sentit de l'humor i les aventures.
M'agrada llegir-te. Veig que has estat un temps sense publicar a Relats. T'animo a fer-ho, ja que tens material llegit viscut per explicar
l´Autor
49 Relats
148 Comentaris
41514 Lectures
Valoració de l'autor: 9.96
Biografia:
Vaig nèixer l'any 57 a les envistes de Montserrat. No sóc pretenciosa al dir que he estat una digna lectora, però no vaig començar a escriure de manera regular fins ara fa un any. I m'encanta!També m'agrada passejar pels camins rurals, la natura m'asserena, i pels carrers plens de gent i de llums.
Passo molt bones estones llegint els vostres relats, desitjo que us agradin els meus i agraeixo d'allò més els vostres comentaris.
Ah! Em dic Antònia i Escandalós no és un pseudònim que s'avingui al meu caràcter sinó el nom del personatge del meu primer conte: L'Escandalós i l'avi Pau.